Справа № 465/2842/24                         Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р. 
Провадження № 22-ц/811/3393/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретар: Чижа Л.М.
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, в якому просила встановити факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 24.10.2024 задоволено клопотання представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.
Призначено у цій справі судову молекулярно-генетичну експертизу.
Проведення експертизи доручено експертам Медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА», що знаходиться за адресою: 01033, м.Київ, вул.Тарасівська,2/21, попередивши їх про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку за ст.ст.384, 385 КК України.
На вирішення експертів поставлено наступне питання:
- чи наявна біологічна спорідненість між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Направлено в розпорядження експертів Медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА» матеріали цивільної справи Личаківського районного суду м.Львова № 465/2842/24.
Зобов`язано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на вимогу експерта з`явитися до Медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА» для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, у час визначений експертом.
Оплату за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_3 , роз`яснено сторонам положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.
Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норми процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. 
Звертає увагу на те, що предметом даного судового розгляду є встановлення факту батьківства, а не «сестринства» чи інших родинних відносин. Відповідачем у цій справі не може бути ОСОБА_1 , оскільки вона не є батьком позивача, не порушувала і не може відновити порушене право позивача на батьківство, що є предметом позовної заяви. Відповідач вважає, що призначення зазначеної експертизи не відповідає предмету судового розгляду та суті спору в цілому, оскільки за допомогою суду позивач намагається створити доказ, який не матиме жодних юридичних наслідків для сторін. На думку відповідача, ця судова справа ініційована виключно з метою матеріального збагачення, оскільки після смерті ОСОБА_5 залишилась спадщина (частка квартири). Ці обставини підтверджуються бездіяльністю позивачки та її матері, які не ініціювали питання встановлення батьківства за життя ОСОБА_5 , а також не виявляли наміру щодо його встановлення. Окрім того, представником позивача у справі раніше було подано клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, доручивши її проведення експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за адресою: 79040, м. Львів, вул. Конюшинна, 24. Вказане клопотання було задоволено ухвалою суду від 23.07.2024. Однак експертами Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України було повідомлено, що методика визначення біологічної спорідненості між сестрами по лінії батька відсутня. У зв`язку з цим було порушено питання щодо надання біологічних зразків померлого ОСОБА_5 . Через відсутність у позивача біологічних зразків померлого ОСОБА_5 , зазначене та задоволене раніше клопотання було відкликано, натомість подано нове клопотання про проведення такої експертизи в приватній установі. З огляду на вище наведене ОСОБА_1 не є неналежним відповідачем у справі, а тому й зобов`язання останньої на проведення/проходження експертизи у ТзОВ «МАМА-ПАПА» суперечить засадам цивільного судочинства.
Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання відмовити.
Від ОСОБА_3 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 заперечив проти задоволення скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 в справі № 638/2304/17).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст. 1 Закону України «Про судову експертизу»).
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (Заява № 61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних в експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про встановлення факту, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_3 .
Враховуючи предмет позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для призначення у цій справі судової молекулярно-генетичної експертизи з метою всебічного і об`єктивного розгляду даної справи. 
Частиною 3 ст. 103 ЦПК України передбачено, що під час призначення експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.
Проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у цій справі доручено Медико-генетичному центру «МАМА ПАПА», оскільки наведена установа проводить відповідні ДНК-дослідження, що вбачається із відповіді № 0276-24 від 27.09.2024.
Доводи апеляційної скарги про те, що Медико-генетичний центр «МАМА ПАПА» не є державною установою, а тому такій не може бути доручено проведення експертизи, не заслуговують на увагу, з таких підстав.
Згідно із ст.7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.  
Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до положень п. 25, пп. 25.2 розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, молекулярно-генетична експертиза відноситься до видів біологічних експертиз, основними завданнями яких є встановлення спорідненості (родинних зв`язків).
Отже, судова молекулярно-генетична експертиза не відноситься до виду експертиз, проведення яких за законом може бути здійснено виключно державними спеціалізованими установами, а тому її проведення може бути доручене судовим експертам (фахівцям) не державних спеціалізованих установ.
Встановлено, що діяльність Медико-генетичного центру «МАМА ПАПА» з медичної практики ліцензійована Міністерством охорони здоров`я України на підставі рішення № 1168 від 03.11.2016 та спеціалізується саме на генетичних дослідженнях.
Відповідно до ч.1 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у цій справі, також не заслуговують на увагу, оскільки у цій справі вбачається наявність спору про право (питання щодо спадкування після смерті ОСОБА_5 ), що виключає розгляд справи в порядку окремого провадження, при цьому ОСОБА_1 як спадкоємець, який прийняв спадщину, є належним відповідачем у справі.
З огляду на вказане, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 13.06.2025

Головуючий                                                        
Судді