ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 р. 	Справа № 520/35044/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 06.03.25  по справі № 520/35044/24
за позовом                  ОСОБА_1  
до                 Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області                         
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Волинській області, відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення від 16.12.2024 № 204650022821 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VII від 10.12.2015 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи посадової особи місцевого самоврядування у Фрунзенській районній раді м. Харкова та Фрунзенській районній у м. Харкові ради з 16.05.2002 по 20.02.2007 (включно);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплатити з урахуванням раніше виплачених сум ОСОБА_1 з 10.12.2024 року пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII у розмірі 60% заробітної плати згідно заяви позивача від 10.12.2024 з урахуванням усіх складових заробітної плати, які відображені в довідці про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели кваліфікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років від 06.12.2024 № 05-30/38-60) та довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 06.12.2024 № 05-30/39-6, які видані Харківською обласною державною адміністрацією;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила про протиправність оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Волинській області від 16.12.2024 № 204650022821 про відмову у переведенні позивача з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі по тексту – Закон № 1058-IV) на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі по тексту – Закон № 889-VIII), оскільки станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 працювала на посаді державного службовця апарату облдержадміністрації, а її стаж державної служби становив 12 років 5 місяці 10 днів, що дає право на призначення такої пенсії, а відтак, хибним є твердження про те, що станом на момент набрання чинності Законом № 889-VIII ОСОБА_1 не обіймала посаду державної служби в державному органі та не мала 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі по тексту – Закон № 3723-XII).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі № 520/35044/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (Київський майдан, буд. 6, м. Луцьк, Луцький р-н, Волинська обл., 43027, код ЄДРПОУ 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення № 204650022821 від 16.12.2024 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VII від 10.12.2015 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.12.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889, з зарахуванням періодів роботи посадової особи місцевого самоврядування у Фрунзенській районній раді м. Харкова та Фрунзенській районній у м. Харкові ради з 16.05.2002 по 20.02.2007 (включно).
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в частині задоволення позовних вимог у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (Київський майдан, буд. 6, м. Луцьк, Луцький р-н, Волинська обл., 43027, код ЄДРПОУ 13358826).
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі № 520/35044/24 скасувати та ухвалити нове законне та обґрунтоване рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неможливість здійснити переведення позивача з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію за віком згідно із Законом № 889-VIII, оскільки станом на 01.05.2016 у ОСОБА_1 відсутній 20-річний стаж роботи на посадах державного службовця та віднесених до них посад державних службовців. 
З посиланням на висновок Верховного Суду у постанові від 23.05.2024 по справі № 500/1404/23 наполягав, що при призначенні пенсії на підставі пунктів 10 і 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII після 01.05.2016, може бути враховано лише той стаж, що набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01.05.2016, а зарахування періодів роботи позивача з 16.05.2002 по 20.02.2007 до стажу державної служби є неможливим, оскільки посади в органах місцевого самоврядування не є посадами державної служби.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.
10 грудня 2024 року позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII з врахуванням довідок про заробітну плату, виданих Харківською обласною державною адміністрацією від 06 грудня 2024 року № 05- 30/38-6 та № 05-30/39-6. 
До заяви долучено копію трудової книжки, в якій зазначено що ОСОБА_1 займала посаду в органі місцевого самоврядування у Фрунзенській районній раді м. Харкова та Фрунзенській районній у м. Харкові ради з 16.05.2002 по 20.02.2007.
За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області та прийнято рішення від 16 грудня 2024 року № 204650022821, яким відмовлено позивачу у проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з переходом з пенсії за віком згідно з Законом № 1058-ІV на пенсію за віком згідно з Законом України № 889-VIII.
Підставою для відмови вказано, що заявник: 
- з 16.05.2002 призначено на посаду спеціаліста І категорії квартирного відділу управління житлово-комунального господарства районної ради; 
- з 02.01.2003 по 20.02.2007 переведено на посаду завідуючого квартирного відділу управління житлово-комунального господарства районної ради; 
- з 21.02.2007 призначена на посаду головного спеціаліста організаційного відділу апарату облдержадміністрації; 
- з 22.12.2008 по 02.04.2010 переведена на посаду заступника начальника відділу контролю апарату облдержадміністрації.
Виходячи із вищенаведеного, станом на 1 травня 2016 у ОСОБА_1 відсутній стаж, не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723- XII та актами Кабінету Міністрів України.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 16.12.2024 №204650022821 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії державного службовця відповідно до Закону № 889-VII, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та неправомірності спірного рішення, оскільки в силу позиції Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 року у справі № 735/939/17 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», які і обіймала позивач за час роботи в органах місцевого самоврядування. А відтак, її загальний на державній службі складає понад 10 років, що дозоляє дійти висновку про наявність у ОСОБА_1 права на отримання пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-ХІІ, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIІІ.
З огляду на дискреційність повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо призначення пенсії із врахуванням довідок, суд відмовив у задоволенні таких вимог позивача. 
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд вважав за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.12.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIІІ, з зарахуванням періодів роботи посадової особи місцевого самоврядування у Фрунзенській районній раді м. Харкова та Фрунзенській районній у м. Харкові ради з 16.05.2002 по 20.02.2007 (включно).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи (рішення суду підлягає перегляду в частині задоволення позову), визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-ІV.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Колегія суддів зазначає, що до 01.05.2016 суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу було врегульовано положеннями Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу». Він визначав загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.
Закон № 3723-XII втратив чинність на підставі Закону від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" № 889-VIII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.
Відповідно до пункту 10 розділу ХІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 889-VІІ, який набрав чинності з 01 травня 2016 року, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, стаття 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, стаття 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 вказаного розділу встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 року, № 52, стаття 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, стаття 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, за наявності у особи певного стажу державної служби станом на 01 травня 2016 року (10 років для осіб, які на зазначену дату займають посади державної служби або 20 років незалежно від того, чи працює особа на державній службі станом на 01 травня 2016 року), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідними умовами для одержання права на пенсію державних службовців особами, які станом на 01 травня 2016 року мали не менш як 10 років стажу державної служби та займали посаду, віднесену до відповідної категорії посад державних службовців, є досягнення такими особами пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та набуття страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців.
Отже, головними умовами для переведення на пенсію державного службовця є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Згідно з пунктами 4-7 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що звертаючись до пенсійного органу з заявою від 10.12.2024 позивач просила перевести її на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, оскільки вважала, що дотрималася визначених законодавством умов для призначення такої пенсії (має вік 60 років, стаж роботи в органах місцевого самоврядування більше 10 років, станом на момент звернення із заявою займала посаду, віднесену до відповідної категорії посад державних службовців та надала всі необхідні документи на підтвердження вказаних обставин).
Проте, їй було відмовлено зважаючи на те, що станом на 01.05.2016 посади в органах місцевого самоврядування не були віднесені до посад державної служби, тобто на момент набрання чинності Закону № 889-VІІ заявник не обіймала посаду державної служби в державному органі.
Отже, спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
До 01.05.2016 посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначались Порядком № 283.
За приписами пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (2493-14), а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до абзаців восьмого та дев`ятого статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 7 червня 2001 року № 2493-III (далі по тексту – Закон № 2493-III) в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад: 
шоста категорія - посади керуючих  справами  (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників  структурних  підрозділів  виконавчого апарату  районних  та секретаріатів  районних  у  містах Києві та Севастополі  рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та  інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного  значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних  бухгалтерів,  спеціалістів  управлінь,  відділів,  інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення  та  міста Сімферополя) рад; 
сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад. 
Отже, до стажу державної служби зараховується, зокрема робота (служба) на посадах радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 560/928/20 від 09.05.2023.
Судом апеляційної інстанції з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 , встановлено, що позивач:
- 16.05.2002 призначена на посаду спеціаліста І категорії квартирного відділу управління житлово-комунального господарства Фрунзенської районної ради м. Харкова із присвоєнням 15 рангу посадової особи органів місцевого самоврядування; 
- 16.05.2002 прийняла Присягу посадової особи органів місцевого самоврядування;
- 02.01.2003 переведена на посаду завідуючого квартирним відділом у складі управління житлово-комунального господарства. Присвоєно 13 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування;
- 04.01.2005 присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування;
- 04.01.2007 - 11 ранг;
- 20.02.2007 звільнена у зв`язку з переведенням до апарату Харківської обласної державної адміністрації;
- 21.02.2007 – призначена на посаду головного спеціаліста організаційного відділу апарату облдержадміністрації із присвоєнням 11 рангу державного службовця та прийняттям присяги;
- 22.12.2008 переведена на посаду заступника начальника відділу контролю апарату облдержадміністрації із присвоєнням 9 рангу державної служби;
- 02.04.2010 звільнена за власним бажанням;
- 16.04.2010 прийнята на посаду старшого інспектора відділу кадрів;
- 29.06.2010- звільнена за власним бажанням;
- 30.06.2010 призначена на посаду головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням законодавства;
- 14.07.2010 звільнена у зв`язку з переведенням до Головдержслужби в Харківській області з призначенням на посаду головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи та документообігу;
- 29.08.2011 – призначена на посаду головного спеціаліста відділу реалізації державної політики у сфері державної служби та місцевого самоврядування;
- 13.10.2011- звільнена у зв`язку з переведенням до апарату Харківської обласної державної адміністрації з призначенням на посаду головного спеціаліста відділу роботи зі зверненнями громадян;
- 01.02.2012 – переведена на посаду заступника начальника відділу роботи зі зверненнями громадян апарату обласної державної адміністрації із присвоєнням 8 рангу державного службовця;
- 01.02.2014 – присвоєно 7 ранг державного службовця;
- 01.05.2016 – присвоєно 6 ранг державного службовця.
Таким чином, на час звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про переведення на інший вид пенсії позивач продовжувала працювати на посаді головного спеціаліста відділу реалізації державної політики у сфері державної служби та місцевого самоврядування.
За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що період роботи на вищенаведених посадах в органах місцевого самоврядування з 16.05.2002 по 01.05.2016 підлягає врахуванню до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII, що дає право на призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Таким чином, звертаючись до пенсійного органу із заявою про переведення із пенсії за віком на пенсію за віком згідно із Законом № 3723-ХІІ ОСОБА_1 було дотримано всіх умов, визначених законодавством, зокрема її вік становить 60 років, станом на 01.05.2016 мала стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців більше 10 років та займала посаду, віднесену до відповідної категорії посад державних службовців, що в свою чергу, дає їй право на переведення на пенсію згідно із Законом № 3723-ХІІ.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VII від 10.12.2015, що має наслідком визнання протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області від 16.12.2024 № 204650022821.
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Колегія суддів враховує, що прийняте за результатами отриманої від позивача заяви про переведення з пенсії за віком згідно з Законом № 1058-ІV на пенсію за віком згідно з Законом № 889-VIII прийнято відповідачем без належного мотивування та внаслідок хибного тлумачення положень закону. При цьому суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданих виключно орган Пенсійного фонду.
Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах не реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.12.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII, з зарахуванням періодів роботи посадової особи місцевого самоврядування у Фрунзенській районній раді м. Харкова та Фрунзенській районній у м. Харкові ради з 16.05.2002 по 20.02.2007 (включно).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому відсутні підстави для його скасування.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 по справі № 520/35044/24 в частині задоволення позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    О.А. Спаскін