справа №761/4471/24
провадження № 22-ц/824/6251/2025
головуючий у суді І інстанції Саадулаєв А.І.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         3 червня 2025 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.
розглянув у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1  до Служби безпеки України про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:
 
В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Служби безпеки України, про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову просив:
1. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 , інформацію, поширену за посиланнями:
ІНФОРМАЦІЯ_1 
ІНФОРМАЦІЯ_2 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
а саме: «На підставі зібраних доказів слідчі Служби безпеки повідомили про підозру ОСОБА_3 … за ч.2 ст. 28, ст. 111-2 Кримінального кодексу України (пособництво державіагресору, вчинене за попередньою змовою осіб)» та зобов`язати Службу безпеки України спростувати зазначену інформацію протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, шляхом розміщення на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 в Телеграм каналі ІНФОРМАЦІЯ_2 та мережі Facebook ІНФОРМАЦІЯ_13 резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування».
2. Визнати інформацію, поширену Службою безпеки України за посиланням:
ІНФОРМАЦІЯ_1 
ІНФОРМАЦІЯ_2 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
не як ствердження про вже існуючі та доведені факти, а викладенням версії слідства, а саме:
«протягом 2022 року лише у вигляді сплати податків і зборів підпорядковані йому підприємства перерахували до бюджету рф близько 6 млрд у гривневому еквіваленті»;
«підприємства фігуранта, розташовані на території чотирьох країн Центральної Азії та Південного Кавказу, закуповували в росії промислові обсяги спирту та іншу супутню продукцію»;
«Під час обшуків в офісних приміщеннях холдингу в Україні виявлено документи та інші речові докази незаконної діяльності на користь країни-агресора», та зобов`язати Службу безпеки України протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, розмістити на своєму веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 в Телеграм каналі ІНФОРМАЦІЯ_2 та мережі Facebook ІНФОРМАЦІЯ_13 резолютивну частину рішення суду у цій справі.
3. Визнати неправомірним використання Службою безпеки України фотозображень ОСОБА_1 , розміщених у мережі Facebook в публікації за посиланням
ІНФОРМАЦІЯ_3 та мережі Телеграм в публікації за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язати Службу безпеки України видалити зі своїх сторінок в мережі Інтернет у Телеграм та Facebook за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 фотозображення ОСОБА_1 .
4. Визнати такою, що порушує немайнове право ОСОБА_1 на використання імені, інформацію під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_15 », що розміщена на веб-сайті СБУ - ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2 та на сторінці СБУ в Facebook за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 а саме:
«Служба безпеки зібрала доказову базу на власника одного з найбільших алкогольних холдингів України ОСОБА_5 , який підозрюється у фінансуванні збройної агресії рф.
За даними слідства, незважаючи на повномасштабне вторгнення, його компанії продовжили вести бізнес із країною-агресором.
Встановлено, що протягом 2022 року лише у вигляді сплати податків і зборів підпорядковані йому підприємства перерахували до бюджету рф близько 6 млрд у гривневому еквіваленті.
Задокументовано, що підприємства фігуранта, розташовані на території чотирьох країн Центральної Азії та Південного Кавказу, закуповували в росії промислові обсяги спирту та іншу супутню продукцію.
Під час обшуків в офісних приміщеннях холдингу в Україні виявлено документи та інші речові докази незаконної діяльності на користь країни-агресора.
На підставі зібраних доказів слідчі Служби безпеки повідомили про підозру ОСОБА_3 та ще 6 топменеджерам його компаній за ч. 2 ст. 28, ст. 111-2 Кримінального кодексу України (пособництво державі-агресору, вчинене за попередньою змовою групою осіб).
Вирішується питання про накладення арешту на їх приватне і корпоративне майно для передачі в управління АРМА.
Розслідування проводили за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури.
Примітка: відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду», та зобов`язати Службу безпеки України видалити з зазначених посилань інформацію, яка порушує право на використання імені ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_6 на веб-сайті Служби Безпеки України ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14 була опублікована інформація під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_15 » наступного змісту дослівно:
«Служба безпеки зібрала доказову базу на власника одного з найбільших алкогольних холдингів України ОСОБА_5 , який підозрюється у фінансуванні збройної агресії рф.
За даними слідства, незважаючи на повномасштабне вторгнення, його компанії продовжили вести бізнес із країною-агресором.
Встановлено, що протягом 2022 року лише у вигляді сплати податків і зборів підпорядковані йому підприємства перерахували до бюджету рф близько 6 млрд у гривневому еквіваленті.
Задокументовано, що підприємства фігуранта, розташовані на території чотирьох країн Центральної Азії та Південного Кавказу, закуповували в росії промислові обсяги спирту та іншу супутню продукцію.
Під час обшуків в офісних приміщеннях холдингу в Україні виявлено документи та інші речові докази незаконної діяльності на користь країни-агресора.
На підставі зібраних доказів слідчі Служби безпеки повідомили про підозру ОСОБА_3 та ще 6 топ менеджерам його компаній за ч. 2 ст. 28, ст. 111-2 Кримінального кодексу України (пособництво державі-агресору, вчинене за попередньою змовою групою осіб).
Вирішується питання про накладення арешту на їх приватне і корпоративне майно для передачі в управління АРМА.
Розслідування проводили за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури.
Примітка: відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду».
Така саме за змістом інформація розміщена на Телеграм каналі СБУ за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 та на сторінці СБУ в Facebook за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 
В Телеграм каналі СБУ та на сторінці СБУ в Facebook разом з інформацією розміщено фото ОСОБА_5 з надписом «ПІДОЗРА». Дозволу на використання своїх фото позивач відповідачу не надавав.
На думку позивача, частина інформації, що викладена в формі фактичних тверджень, є викладенням версії слідства, та порушує презумпцію невинуватості, а саме: «Встановлено, що протягом 2022 року лише у вигляді сплати податків і зборів підпорядковані йому підприємства перерахували до бюджету рф близько 6 млрд у гривневому еквіваленті»; «Задокументовано, що підприємства фігуранта, розташовані на території чотирьох країн Центральної Азії та Південного Кавказу, закуповували в росії промислові обсяги спирту та іншу супутню продукцію»; «Під час обшуків в офісних приміщеннях холдингу в Україні виявлено документи та інші речові докази незаконної діяльності на користь країни-агресора».
В інформаційному повідомленні СБУ називає ОСОБА_5 «алкогольним магнатом», що є суб`єктивною думкою СБУ, висловленою в формі оціночного судження. Надавати оціночні судження, при розміщенні інформації про оголошення підозри на веб-порталі Служби безпеки України, органи державної влади та їх посадові особи не уповноважені.
ІНФОРМАЦІЯ_6 аналогічна інформація розповсюджена на веб-сайті «Україна кримінальна» ІНФОРМАЦІЯ_7 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_16». Інформація про власника веб-сайту «Україна кримінальна» та автора інформації відсутня на веб-сайті. В публікації розміщено ряд фото ОСОБА_5 . В інформації є посилання на джерело, яким є Служба безпеки України. Позивач вважає, що розповсюдження серед широкого загалу Інформація про нього є негативною та недостовірною, порушує його особисті немайнові права і завдає таким правам шкоди, порушує презумпцію невинуватості. Позивач для захисту свого особистого права обрав спеціальний спосіб захисту шляхом спростування недостовірної інформації про повідомлення йому про підозри у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 28, ст. 111-2 Кримінального кодексу України.
Позивач вважає, що оспорювана інформація містить твердження про факти, які є предметом доведення у кримінальному провадженні, та які можуть сприяти думці громадськості про вину позивача до того, як її може бути встановлено в законному порядку. Вважає, що за відсутності обвинувального вироку, який набрав законної сили щодо позивача, відповідачем в оспорюваній інформації має бути викладено інформацію не як ствердження про вже існуючі та доведені факти, а як версію слідства, якій буде надано оцінку компетентним судом.
Використання фотозображень позивача призвело до розголошення його персональних даних третім особам. Позивач вважає необхідним визнати неправомірним використання Службою безпеки України фотозображень, належних йому та розміщених у мережі Facebook та Телеграм без його дозволу, та зобов`язати СБУ видалити ці фотозображення.
Поширена відповідачем інформація в значній мірі принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, які становлять для нього, як порядної людини та успішного бізнесмена - найвищу цінність. У бізнесі, та й взагалі у суспільстві, цінують принциповість, надійність, порядність, а враховуючи поширену відповідачем недостовірну інформацію, позитивні людські та професійні якості позивача ставляться під сумнів, від чого страждає його репутація.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, про захист честі, гідності та ділової репутації, в частині позовних вимог щодо визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 , інформацію, поширену за посиланнями:
ІНФОРМАЦІЯ_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_11 , а саме:
«На підставі зібраних доказів слідчі Служби безпеки повідомили про підозру ОСОБА_3 ... за ч.2 ст. 28, ст. 111-2 Кримінального кодексу України (пособництво державі-агресору вчинене за попередньою змовою осіб)» та зобов`язати Службу безпеки України спростувати зазначену інформацію протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, шляхом розміщення на веб-сайті  ІНФОРМАЦІЯ_4 , в Телеграм каналі ІНФОРМАЦІЯ_2 та мережі Facebook ІНФОРМАЦІЯ_13 резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування» - закрито.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України, про захист честі, гідності та ділової репутації залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням представник  ОСОБА_1  - адвокат Пономарьова В.М. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що інформація, поширена відповідачем у публікації «ІНФОРМАЦІЯ_15 » є такою, що порушує немайнове право позивача на використання імені, адже, всупереч положенням частини 4 статті 296 ЦК України, відповідач використовує ім`я та прізвище позивача, як підозрюваної особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього.
Вважає, що доцільним є обрання в якості способу захисту порушеного немайнового права: визнання інформації такою, що порушує немайнове право позивача на використання імені та зобов`язання відповідача видалити зазначену інформацію, яка порушує право на використання імені позивача.
Звертає увагу, що суду не були надані докази на підтвердження публічності позивача, не заявлялися клопотання про їх витребування чи дослідження у місці знаходженні.
Вважає, що суд першої інстанції посилаючись на Резолюцію № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість особистого життя, помилково зробив висновок про публічність ОСОБА_1 , а відповідно неправомірно вважав, що позивач свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою як з боку активістів так і пересічних громадян, поширена інформант мала суспільний інтерес, позивач повинен бути терпимим до публічної критика, межа якої є ширшою від критики пересічної особи.
Також вказує, що є помилковим висновок суду першої інстанції про знаходження фото позивача у відкритому доступі, на сторінках в соціальних мережах без обмеження кола користувачів, оскільки такий висновок не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на доказах, тобто зроблено з порушення процесуального законодавства.
Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено попереднє публічне розміщення у соціальній мережі фотозображення позивача за його згодою, висновок суду про публічність позивача не ґрунтується на доказах, посилання на висновок Верховного Суду у справі №214/11028/21 є помилковим, частини 1, 3 ст. 308 ЦК України встановлюють заборону на публічне використання фотографій особи без її згоди, відтак використання відповідачем фото позивача є неправомірним, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Вказує, що інформація: «Встановлено, що протягом 2022 року лише у вигляді сплати податків і зборів підпорядковані йому підприємства перерахували до бюджету рф близько 6 млрд у гривневому еквіваленті»; «Задокументовано, що підприємства фігуранта, розташовані на території чотирьох країн Центральної Азії та Південного Кавказу, закуповували в росії промислові обсяги спирту та іншу супутню продукцію»; «Під час обшуків в офісних приміщеннях холдингу в Україні виявлено документи га інші речові докази незаконної діяльності на користь країни - агресора» є безпосередньо прямим звинуваченням позивача вчиненні злочину. Проте, відповідач не написав у своєму інформаційному повідомленні, що ця інформація є версією слідства,що дозволило багатьом Медіа та пересічним громадянам трактувати інформацію СБУ, як факт, що відбувся, тобто вважати позивача винним у скоєні злочину.
13 січня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника СБУ - ОСОБА_6, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що судом першої інстанції досліджено всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надано їм належну оцінку, правильно визначено характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і зроблено обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат           Пономарьова В.М. просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Представник відповідача СБУ - ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Так, з урахуванням зміни предмету позову та з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 26 червня 2024 року про закриття провадження в частині вимог позову, апеляційний суд переглядає рішення в частині таких вимог: 
1. Визнати інформацію, поширену Службою безпеки України за посиланням:
ІНФОРМАЦІЯ_14,
ІНФОРМАЦІЯ_2,
ІНФОРМАЦІЯ_17 ,
не як ствердження про вже існуючі та доведені факти, а викладенням версії слідства, а саме:
«протягом 2022 року лише у вигляді сплати податків і зборів підпорядковані йому підприємства перерахували до бюджету рф близько 6 млрд у гривневому еквіваленті»;
«підприємства фігуранта, розташовані на території чотирьох країн Центральної Азії та Південного Кавказу, закуповували в росії промислові обсяги спирту та іншу супутню продукцію»;
«Під час обшуків в офісних приміщеннях холдингу в Україні виявлено документи та інші речові докази незаконної діяльності на користь країни-агресора», та зобов`язати Службу безпеки України протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, розмістити на своєму веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 в Телеграм каналі ІНФОРМАЦІЯ_2 та мережі Facebook ІНФОРМАЦІЯ_13 резолютивну частину рішення суду у цій справі.
2. Визнати неправомірним використання Службою безпеки України фотозображень ОСОБА_1 , розміщених у мережі Facebook в публікації за посиланням
ІНФОРМАЦІЯ_3 та мережі Телеграм в публікації за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язати Службу безпеки України видалити зі своїх сторінок в мережі Інтернет у Телеграм та Facebook за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 фотозображення ОСОБА_1 .
3. Визнати такою, що порушує немайнове право ОСОБА_1 на використання імені, інформацію під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_15 », що розміщена на веб-сайті СБУ - ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2 та на сторінці СБУ в Facebook за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 а саме:
«Служба безпеки зібрала доказову базу на власника одного з найбільших алкогольних холдингів України ОСОБА_5 , який підозрюється у фінансуванні збройної агресії рф.
За даними слідства, незважаючи на повномасштабне вторгнення, його компанії продовжили вести бізнес із країною-агресором.
Встановлено, що протягом 2022 року лише у вигляді сплати податків і зборів підпорядковані йому підприємства перерахували до бюджету рф близько 6 млрд у гривневому еквіваленті.
Задокументовано, що підприємства фігуранта, розташовані на території чотирьох країн Центральної Азії та Південного Кавказу, закуповували в росії промислові обсяги спирту та іншу супутню продукцію.
Під час обшуків в офісних приміщеннях холдингу в Україні виявлено документи та інші речові докази незаконної діяльності на користь країни-агресора.
На підставі зібраних доказів слідчі Служби безпеки повідомили про підозру ОСОБА_3 та ще 6 топменеджерам його компаній за ч. 2 ст. 28, ст. 111-2 Кримінального кодексу України (пособництво державі-агресору, вчинене за попередньою змовою групою осіб).
Вирішується питання про накладення арешту на їх приватне і корпоративне майно для передачі в управління АРМА.
Розслідування проводили за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури.
Примітка: відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду», та зобов`язати Службу безпеки України видалити з зазначених посилань інформацію, яка порушує право на використання імені ОСОБА_1 .
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що  ІНФОРМАЦІЯ_6 на веб-сайті Служби Безпеки України ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14 була опублікована інформація під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_15 » наступного змісту:
«Служба безпеки зібрала доказову базу на власника одного з найбільших алкогольних холдингів України ОСОБА_5 , який підозрюється у фінансуванні збройної агресії рф.
За даними слідства, незважаючи на повномасштабне вторгнення, його компанії продовжили вести бізнес із країною-агресором.
Встановлено, що протягом 2022 року лише у вигляді сплати податків і зборів підпорядковані йому підприємства перерахували до бюджету рф близько 6 млрд у гривневому еквіваленті.
Задокументовано, що підприємства фігуранта, розташовані на території чотирьох країн Центральної Азії та Південного Кавказу, закуповували в росії промислові обсяги спирту та іншу супутню продукцію.
Під час обшуків в офісних приміщеннях холдингу в Україні виявлено документи та інші речові докази незаконної діяльності на користь країни-агресора.
На підставі зібраних доказів слідчі Служби безпеки повідомили про підозру ОСОБА_3 та ще 6 топменеджерам його компаній за ч. 2 ст. 28, ст. 111-2 Кримінального кодексу України (пособництво державі-агресору, вчинене за попередньою змовою групою осіб).
Вирішується питання про накладення арешту на їх приватне і корпоративне майно для передачі в управління АРМА.
Розслідування проводили за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури.
Примітка: відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду».
Така саме за змістом інформація розміщена на Телеграм каналі СБУ за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 та на сторінці СБУ в Facebook за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 
В Телеграм каналі СБУ та на сторінці СБУ в Facebook разом з інформацією розміщено фото ОСОБА_5 з надписом «ПІДОЗРА». Дозволу на використання своїх фото позивач відповідачу не надавав.
На думку позивача, частина зазначеної інформації, що викладена в формі фактичних тверджень, є недостовірною, а саме: «На підставі зібраних доказів слідчі Служби безпеки повідомили про підозру ОСОБА_3 … за ч.2 ст. 28, ст. 111-2 Кримінального кодексу України (пособництво державіагресору, вчинене за попередньою змовою осіб)».
Крім того, на думку позивача, частина інформації, що викладена в формі фактичних тверджень, є викладенням версії слідства, та порушує презумпцію невинуватості, а саме: «Встановлено, що протягом 2022 року лише у вигляді сплати податків і зборів підпорядковані йому підприємства перерахували до бюджету рф близько 6 млрд у гривневому еквіваленті»; «Задокументовано, що підприємства фігуранта, розташовані на території чотирьох країн Центральної Азії та Південного Кавказу, закуповували в росії промислові обсяги спирту та іншу супутню продукцію»; «Під час обшуків в офісних приміщеннях холдингу в Україні виявлено документи та інші речові докази незаконної діяльності на користь країни-агресора».
В інформаційному повідомленні СБУ називає ОСОБА_5 «алкогольним магнатом», що є суб`єктивною думкою СБУ, висловленою в формі оціночного судження. Надавати оціночні судження, при розміщенні інформації про оголошення підозри на веб-порталі Служби безпеки України, органи державної влади та їх посадові особи не уповноважені.
ІНФОРМАЦІЯ_6 аналогічна інформація розповсюджена на веб-сайті «Україна кримінальна» https://cripo.com.ua за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_16».
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Частинами 1, 2 ст. 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно статті 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожні фізичній особі від народження або за законом.
Частиною 1 статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими. благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація, ім`я (найменування), авторство, свобода літератури: художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняють:' цивільним законодавством.
Частинами 1, 2 статті 270 ЦК України визначено, що згідно Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи.
Право на використання імені віднесено до немайнових прав фізичної особи, стаття 296 «Право на використання імені» міститься в главі 22 ЦК України «Особисті немайнові права, що забезпечують соціальне буття фізичної особи».
Згідно частини 4 статті 296 ЦК України ім`я фізичної особи, яка затримана підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно положення частини 4 статті 296 ЦК України є похідними від гарантованої частиною 1 статті 62 Конституції України презумпції невинуватості і забезпечує можливість попередити порушення цієї гарантії шляхом надання дозволу на використання імені фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та інших випадках, передбачених законом.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що гарантована Конституцією України презумпція невинуватості захищається через положення цивільного законодавства, відповідно до якого ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.
Виходячи з наведеного, наявні обґрунтовані підстави стверджувати про порушення немайнового права позивача на використання імені у зв`язку із зазначенням його імені та прізвища, як підозрюваного у кримінальних провадженнях, до набрання чинності обвинувального вироку суду щодо нього, в інформації, яка була поширена відповідачем під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_15 » на веб-сайті СБУ за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2 та на сторінці СБУ в Facebook за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Частина 4 статті 296 ЦК України передбачає обмеження щодо використання імені особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, до набрання обвинувального вироку суду щодо неї.
При цьому, чинним законодавством не заборонено поширювати інформацію про кримінальні провадження й до набрання чинності обвинувального вироку суду, але з урахуванням положень частина 4 статті 296 ЦК України без використання (обнародування) при цьому імені підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Частина 4 статті 296 ЦК України не передбачає, що для використання імені особи, якапідозрюється чи обвинувачується у вчинені злочину, до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї, необхідно отримати згоду, а встановлює чітку заборону на використання імені такої особи, незалежно від наявності чи відсутності згоди цієї особи.
Зазначення імені підозрюваного чи обвинуваченого до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього, є прямим порушенням положення частини 4 статті 296 ЦК України, і незалежно від того, чи є така особа публічною.
Враховуючи зазначене, можна зробити висновок, що інформація, поширена відповідачем у публікації «ІНФОРМАЦІЯ_15 » є такою, що порушує немайнове право позивача на використання імені, адже, всупереч положенням частини 4 статті 296 ЦК України, відповідач використовує ім`я та прізвище позивача, як підозрюваної особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього.
Оскільки немайнові права позивача на використання імені були порушенні відповідачем шляхом опублікування інформації на веб-сайті СБУ, на сторінці СБУ в Facebook і Телеграм каналі, колегія суддів вважає, що позивачем правильно обрано, в якості способу захисту порушеного немайнового права: визнання інформації такою, що порушує немайнове право позивача на використання імені та зобов`язання відповідача видалити зазначену інформацію, яка порушує право на використання імені позивача.
Правова позиція щодо правомірності позовних вимог про захист імені позивача викладена Верховним Судом в постанові від 15 листопада 2023 року по справі №757/30830/18-ц.
Згідно висновку Верховного Суду, порушенням немайнового права позивача є використання його імені при розповсюджені інформації про матеріали кримінального провадження та процесуальні дії слідчих, при відсутності обвинувального вироку, який набрав законної сили щодо позивача. Частиною 4 статті 296 ЦК України передбачено, що ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Зазначене положення є похідним від гарантованої частиною першою статті 62 Конституції України презумпції невинуватості, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосуванняпрактики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з частиною другою статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання вказаної інформації такою, що порушує немайнове право позивача на використання імені, та зобов`язання відповідача видалити інформацію, що міститься за посиланням.
Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі N° 757/16900/20 (провадження № 61-6276св21).
Зазначене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі N° 760/20787/18 (провадження N° 61 11241св19) за позовом фізичної особи до НАБУ про визнання інформації такою, що порушує немайнові права на використання імені та недоторканність ділової репутації, зобов`язання вчинити дії.
Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія в контексті самого кримінального провадження, накладає більш жорсткі вимоги щодо передчасних висловлювань правоохоронних органів про вину обвинувачуваної особи. Так, колегія суддів у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 760/20787/18  встановила, що зазначення імені позивача в публікації на офіційному сайті правоохоронного органу до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього, незалежно від того, чи є така особа публічною або не має статусу публічної особи, є порушенням частини 4 статті 296 Цивільного кодексу України, якою встановлено пряму заборону на використання (обнародування) імені фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.
Наявність суспільного інтересу не виключає необхідності дотримання норм частини четвертої статті 296 ЦК України, адже цивільним законодавством встановлено заборону не на поширення інформації про кримінальні провадження, яка може бути предметом суспільного інтересу, а саме на використання імені обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї при поширенні цієї інформації.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хужин та інші проти Росії» від 23.10.2008, Європейський суд з прав людини визначив, що «положення статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляд, про який зазначається у статті 6 Конвенції («Аллен де Рібемон проти Франції»), Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина була доведена відповідно до закону. Разом з тим, ця вимога стосується й висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом (п. 41; рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року п.п. 41-43; рішення ЄСПЛ у справі «Бутвевічюс проти Литви» від 26 березня 2002 року, п. 49).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Корбан проти України» від 04 липня 2019 року зазначено, що частина друга статті 6 Конвенції не дозволяє посадовим особам оголошувати особу винною до засудження цієї особи судом. Посадові особи повинні повідомляти громадськість про кримінальні розслідування шляхом, наприклад, інформування про підозри, затримання та зізнання, якщо вони роблять це обережно. Має значення обране ними формулювання (рішення ЄСПЛ у справі «Турьєв проти росії» від 11 жовтня 2016 року, п. 19).
Як вбачається із матеріалів справи, представник відповідача заперечувала проти порушення немайнового права позивача про використання його імені в ході розповсюджені інформації про матеріали кримінального провадження та процесуальні дії слідчих. 
Заперечення обґрунтовувалися тим, що відповідач вважає позивача публічною особою, у зв`язку з чим, на думку представника відповідача, СБУ мало право використовувати ім`я позивача про опублікуванні інформації про хід кримінальної справи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Представник позивача посилався на Декларацію про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, зазначав, що межа допустимої критики стосовно політичного діяча чи іншої публічної особи значно вища, та на Резолюцію № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість особистого життя.
В якості доказів публічності позивача представник відповідача посилався на відкриті джерела в Інтернеті, що містять інформацію про бібліографічні дані про громадську та суспільну діяльність ОСОБА_1 .
Сторона позивача заперечувала проти доводів відповідача та вказувала, що в матеріалах справи відсутні докази щодо публічності позивача.
Тому апеляційний суд у цій справі за позовом ОСОБА_1 зазначає, що наявність суспільного інтересу і право відповідачів збирати інформацію з метою її доведення до суспільства не виключає необхідності дотримання положення ч. 4 ст. 296 ЦК України, адже цивільним законодавством встановлено заборону не на поширення інформації про кримінальні провадження, яка може бути предметом суспільного інтересу, а саме на використання імені особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї при поширенні цієї інформації. Більше того, ч. 7 ст. 296 ЦК України передбачено можливість використання початкової літери прізвища фізичної особи у засобах масової інформації, літературних творах, і це не є порушенням її права.
Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення немайнового права позивача на використання імені та з огляду на це покладення на відповідача обов`язку видалити зі спірної публікації інформацію, яка дає можливість ідентифікувати позивача.
Щодо вимог про неправомірне використання фотозображення позивача.
Положеннями ст. 307 ЦК України врегульовані підстави щодо використання фото-, кіно-, теле- чи відеоплівки із зображенням фізичної особи лише за її згодою. Так само відповідно до  ст. 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. 
Відносно фотографій Європейський суд з прав людини вказав, що зображення особи є одним із головних атрибутів її особистості, оскільки воно розкриває унікальні характеристики особи і відрізняє особу з-поміж інших. 
Таким чином, фотографії, фотозображення є способом ідентифікації особи.
З урахуванням наведеного у цій справі використання фотозображення позивача так само як і використання його імені судом розцінюється як розповсюдження даних, що дають можливість ідентифікувати позивача до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї при поширенні цієї інформації.
Тому, колегія суддів погоджується також із доводами апеляційної скарги в частині вимог щодо неправомірного використання фотозображення позивача, оскільки фотозображення також дають можливість ідентифікувати позивача, розповсюдження відповідачем фотографії із зображенням позивача, шляхом розміщення розміщених у мережі Facebook в публікації за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 та мережі Телеграм в публікації за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , та погоджується із правомірністю вимоги щодо зобов`язання Служби безпеки України видалити зі своїх сторінок в мережі Інтернет у Телеграм та Facebook за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідних фотозоборажень.
В той же час, колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги щодо безпідставної відмови в задоволені позовної вимоги про визнання інформації такою, що є версією слідства, а саме «протягом 2022 року лише у вигляді сплати податків і зборів підпорядковані йому підприємства перерахували до бюджету рф близько 6 млрд у гривневому еквіваленті»; «підприємства фігуранта, розташовані на території чотирьох країн Центральної Азії та Південного Кавказу, закуповували в росії промислові обсяги спирту та іншу супутню продукцію»; «Під час обшуків в офісних приміщеннях холдингу в Україні виявлено документи та інші речові докази незаконної діяльності на користь країни-агресора», оскільки порушене право позивача було захищено шляхом передбаченим ч. 4 ст. 296 ЦК України.
Відповідно, як уже було зазначено у тексті цієї постанови, цивільним законодавством встановлено заборону не на поширення інформації про кримінальні провадження, яка може бути предметом суспільного інтересу, а саме на використання імені обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї при поширенні цієї інформації.
Тобто, чинним законодавством не заборонено поширювати інформацію про кримінальні провадження й до набрання чинності обвинувального вироку суду, яка може бути спростована у відповідному кримінальному провадженні за правилами КПК.
Колегія суддів не може врахувати постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 761/23471/20, на яку посилається сторона позивача, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені саме в постановах Верховного Суду.
Крім того, підставою для врахування апеляційним судом практики суду, є вирішення спорів за аналогічних та подібних обставин. В той же час, у цій справі та у справі                   № 761/23471/20, на яку посилається сторона позивача, були різні вимоги та підстави позову.
За таких обставин, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи позивача щодо наявності підстав для скасування рішення. 
Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст.141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У суді першої інстанції було заявлено три вимоги немайнового характеру та правильно сплачено судовий збір у розмірі 3 633,60 грн. При зверненні з апеляційною скаргою, стороною позивача також було правильно сплачено судовий збір у розмірі 5 450,40 грн.
Таким чином, оскільки позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3 028 (1 211,20 грн+ 1 816,80 грн).
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Зобов`язати  Службу безпеки України видалити зі статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_15 », яка розміщена на веб-сайті СБУ, зокрема з речення  «Служба безпеки зібрала доказову базу на власника одного з найбільших алкогольних холдингів України ОСОБА_5 , який підозрюється у фінансуванні збройної агресії рф» та з назви статті, інформацію, яка порушує право на використання імені ОСОБА_1 , розміщену за посиланнями  ІНФОРМАЦІЯ_5 на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2 та на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_12 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка дає можливість ідентифікувати позивача, а саме зазначення його імені - « ОСОБА_5 » та 
зобов`язати Службу безпеки України видалити зі своїх сторінок в мережі Інтернет у Телеграм та Facebook за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 фотозображення ОСОБА_1 .
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Служби безпеки України (код ЄДРПОУ 00034074) на користь ОСОБА_1   (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                 Т.О. Писана
 
Судді                                                                             К.П. Приходько
 
                                                                                       С.О. Журба