Справа № 154/1703/25 	Головуючий у 1 інстанції: Вітер І. Р. 	
Провадження № 22-ц/802/720/25  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
11 червня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді   Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Ганжи М.І.,
представника заявника  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за  заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви (особи, які можуть отримати статус учасника справи:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТДВ «Експрес Страхування»), за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_1 , на ухвалу  Володимирського міського суду Волинської області від 05 травня 2025 року,  

                                         В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на: частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,6 м2, житловою площею - 47,5 м2, належну на праві власності ОСОБА_3 , з встановленням заборони на його відчуження будь-яким способом, передачі в заставу, іпотеку, без позбавлення права користування; земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0466 га, кадастровий номер 0710200000:01:003:3083, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог, заявник посилається на те, що 14 лютого 2025 року о 19 годині 00 хвилин в селі Микуличі ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Audi А6», р.н. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем марки «Nissan Quest», 2017 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого транспортний засіб останньої зазнав ушкоджень.
Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2025 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
Цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ТДВ «Експрес Страхування», яка виплатила ОСОБА_2 страхову виплату в максимальних межах страхової суми в розмірі 156 750 грн.
Заявник спричинену протиправними діями ОСОБА_3 матеріальну шкоду оцінює в 416 047, 85 грн., що згідно висновку експерта № 11-2025 від 15 березня 2025 року дорівнює вартості відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу, внаслідок пошкодження автомобіля марки «Nissan Quest», р.н. НОМЕР_2 , станом на 28 лютого 2025 року.
Таким чином за переконаннями заявника не відшкодованою на день подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову залишається 259 297, 85 грн. (256 047, 85 грн. матеріальний збиток та 3250 грн. франшиза), які ОСОБА_2 має намір стягнути з ОСОБА_3 в судовому порядку. Крім цього, ОСОБА_2 несе судові витрати: на проведення експертизи 10500 грн., на надання професійної правничої допомоги при розгляді цивільної справи очікує понести витрат на суму 40 000 грн.
Заявник самостійно встановив, що ОСОБА_3 на праві власності належать частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,6 м2, житловою площею - 47,5 м2, та земельна ділянка для будівництва і обслуговування цього ж житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0466 га, кадастровий номер 0710200000:01:003:3083, що підтверджено долученою до заяви Інформацією з Державного реєстру речових прав. Вартість даного нерухомого майна за доводами заявника є співмірною із вартістю заподіяної шкоди, що в майбутньому складе ціну позову.
З підстав, передбачених ст. 149 та 150 ЦПК України, просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_3 , оскільки останній в добровільному порядку відмовляється відшкодувати заподіяну шкоду.
Ухвалою Володимирського міського суду Волинської області від 05 травня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 в інтересах якої діє її представник, подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким   її заяву задовольнити.
Заслухавши представника заявника, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга  не підлягає до задоволення.
Велика Палата Верховного Суду вже виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).
За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.
Тобто підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом відповідно до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову є однією з фундаментальних обставин, які має встановити суд для задоволення заяви про забезпечення позову.
Співмірність між правом позивача забезпечити його позов та втручанням у право власності заінтересованої особи може бути забезпечена тільки за відповідного обґрунтування позивачем на підставі належних та допустимих доказів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову (наприклад ініціювання чи вчинення дій щодо відчуження майна, його приховування, створення інших перешкод для виконання майнових вимог, зокрема, за рахунок такого майна), що має бути перевірено та встановлено судом, який розглядає заяву про забезпечення позову.
У заяві про забезпечення позову заявником зазначено, що їй спричинено протиправними діями ОСОБА_3 матеріальну шкоду, яку в розмірі 259 297, 85 грн. має відшкодувати винуватець ДТП.
Оскільки на думку заявника є загроза невиконання ОСОБА_3 свого обов`язку по відшкодуванню шкоди, заявник має намір звернутись до суду з позовом до  відповідача про відшкодування такої шкоди. Просить накласти арешт на майно, яке на думку  заявника є співмірним з заявленим в майбутньому позову до ОСОБА_3 ..
Так, судом встановлено, що предметом майбутнього позову ОСОБА_2 є стягнення матеріальних збитків в результаті ДТП з ОСОБА_3 .
З метою забезпечення виконання майбутнього рішення суду заявник звернувся із заявою про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що вжиття таких заходів забезпечить охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.
Однак, заявником в обґрунтування поданої заяви не наведено жодних належних та допустимих доказів чи обставин, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, також не наведено фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісні дії з боку відповідача щодо порушення інтересів позивача.
Наявність самого по собі наміру звернення до суду з позовом про стягнення збитків в результаті ДТП в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
Окрім того судом встановлено, що на час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 не звернулася в суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, хоча такий обов`язок з врахуванням поданої нею заяви про забезпечення позову у неї був протягом 10 днів.  
Заходи забезпечення позову, які просить вжити  ОСОБА_2 , не можуть вважатись співмірними з заявленими нею в майбутньому вимогами, що є підставою для відмови судом у їх забезпеченні.
Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій ухвалі.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

                                                  У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Володимирського міського суду Волинської області від 05 травня 2025 року  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий-суддя:

Судді: