ПОСТАНОВА 
Іменем України

26 червня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/6878/24
провадження № 22-ц/4809/928/25 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах:  Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Мурашка С. І., 
за участю секретаря судового засідання Бойко В. В., 
учасники справи:  
заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
заінтересовані особи: ОСОБА_3 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_4 , військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_4 , на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Волоткевич А. В.) від 10.03.2025,
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
08.10.2024 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме:
- встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на утриманні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
- встановити факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на утриманні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Заявники вказали, що заінтересованими особами є ОСОБА_3 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_4 , військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України.
Заявники зазначили, що їх син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з літа 2018 року постійно проживав з ними однією сім`єю за адресою їх місця проживання, вів з ними спільне господарство. 
Враховуючи, що вони пенсіонери і мають незадовільний стан здоров`я, його фінансовий і трудовий внесок в забезпечення їхньої сім`ї був основним. 
07.03.2023 ОСОБА_5 був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 . Військову службу він проходив у військовій частині НОМЕР_1 у званні солдата на посаді номера обслуги кулеметного взводу НОМЕР_5 механізованого батальйону. 
Після призову на військову службу їхній син ОСОБА_5 продовжував утримувати заявників шляхом переказу частини грошового забезпечення на картковий рахунок ОСОБА_2 .
З 2018 року до травень 2024 року (за виключенням періоду перебування його на навчанні з березня до серпня 2023 року) матеріальна допомога сина носила для заявників системний характер, а її розмір значно перевищував розмір їхніх пенсій і був основним внеском у бюджет сім`ї. 
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.06.2024 № 1860 «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_5 » ОСОБА_5 вважається таким, який зник безвісти 24.05.2024 в районі населеного пункту Часів Яр під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини. 
27.05.2024 ОСОБА_2 надійшло Сповіщення сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісти (потрапившого у полон) № 407. Упродовж чотирьох місяців більше ніяких відомостей про сина їм не надходило. 
28.05.2024 вони звернулись до Військової частини НОМЕР_1 із заявами про виплату їм частини грошового забезпечення їхнього сина у відповідності до встановлених законодавством гарантій для військовослужбовців та членів їх сімей. Листом військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2024 № 1922/5534 їх повідомили, що здійснення виплат неможливе, оскільки у їхнього сина є дитина і, відповідно до встановленого порядку, грошового забезпечення виплачується законному представнику неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матері - ОСОБА_6 . 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2018 з ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_4 стягнені аліменти в розмірі всіх видів його доходу. 
Заявники стверджують, що також мають право на частину грошового забезпечення, яке виплачується внаслідок визнання їхнього сина таким, що зник безвісти 24.05.2024 так, як тривалий час перебували на його утриманні. 
Встановлення факту проживання та перебування заявників на утриманні сина необхідне їм для реалізації права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та іншими законодавчими актами. Однак у них відсутня можливість іншим способом встановити ці факти, тому вони звернулися до суду з цією заявою. 
2.Короткий зміст рішення суду
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2025, з урахуванням ухвали суду від 21.03.2025 про виправлення описки, заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Суд встановив факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на утриманні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 . Також суд встановив факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на утриманні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 . Судові витрати по справі суд відніс за рахунок держави.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що факти, які просили встановити заявники доведені сукупністю наданих суду доказів. 
Суд відхилив заперечення ОСОБА_6 проти задоволення заяви через наявність спору про право так, як, на думку суду, її заперечення стосуються питання доведеності/недоведеності фактів, а не наявності/відсутності права у заявників. Крім того, суд вважав, що встановлення цих фактів не вплине на розмір стягуваний із грошового утримання ОСОБА_5 аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 , що також вказує на відсутність спору про право. 
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
ОСОБА_3 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_4 , звернулася до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2025 у справі № 405/6878/24, просить скасувати це рішення та постановити нове, яким відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні їх заяви.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме не врахував зміст п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Закон прямо передбачає право батьків військовослужбовців, які зникли безвісти, на отримання частки грошового утримання таких військовослужбовців. 
Визнаючи факти перебування заявників на утриманні свого сина, суд не дав оцінку тим обставинам, що пенсії заявників перевищують встановлений законом прожитковий мінімум. Натомість дохід їх сина, після утримання податків, співмірний з розміром пенсій заявників, що спростовує висновок суду про те, що його дохід був основним джерелом засобів існування для заявників. Крім того, суд неправильно оцінив показання свідків. 
Апелянт вважає, що заявники вимагали від суду встановлення вказаних фактів для висунення у майбутньому вимог про повернення виплачених дитині коштів її батька. Такий спір підлягає розгляду в позовному проваджені. 
4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
До суду апеляційної інстанції від заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вони вклали незгоду з вимогами та аргументами апелянта.
Зокрема, йдеться про те, що заявники звернулися до суду із заявою про встановлення фактів їх перебування на утриманні сина ОСОБА_5 , оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення цих фактів. Від встановлення цих фактів залежить реалізація заявниками права на отримання частки грошового забезпечення, яке виплачується членам сім`ї та утриманцям зниклого безвісти військовослужбовця, їх сина. З огляду на принцип дії законів у часі, зміна законодавства в частині врегулювання виплати грошового забезпечення безвісти зниклих військовослужбовців під час розгляду справи в суді не може заперечувати факті перебування заявників на утриманні, які встановив суд. Таким чином, внесення Законом України від 08.10.2024 № 3995-ІХ змін до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не впливає на правильність рішення місцевого суду.
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив неспроможні заперечення ОСОБА_3 про наявність спору про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.
5.Короткий зміст позицій учасників справи в судовому засіданні 26.06.2025
Апелянт ОСОБА_3 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_4 , та її представник - адвокат Адоєвцев Сергій Євгенович підтримали апеляційну скаргу, надали суду усні пояснення.
ОСОБА_1 повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився, подав заяв про розгляд справи за його відсутності. Крім того, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
ОСОБА_2 та її представник - адвокат Олексієнко Сергій Вікторович апеляційну скаргу не визнали, просили суд залишити її без задоволення.
Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Застеба Анастасія Вікторівна частково погодилася з апеляційною скаргою, подала усні та письмові пояснення (Т. 2, а. с. ). Позиція Міністерства оборони України полягає в тому, що у зв`язку із змінами в законодавстві України факти, які просили встановити заявники, не мають для них юридичного значення. Для реалізації права заявників, як батьків такого, що зник безвісти їх син-військовослужбовець, на отримання частки його грошового забезпечення вони мають звернутися до військової частини. Отже, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2025 підлягає скасуванню з прийняттям нового ро закриття провадження по справі №405/6878/24.
Заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, проте явку свого представника в судове засідання не забезпечила. 
6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
    При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а тому підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про залишення заяви без розгляду.
7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином заявників у справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 16).
07.03.2023 ОСОБА_5 був призначений на посаду номера обслуги кулеметного взводу НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС-101 533А.
24.05.2024 приблизно о 12:30 ОСОБА_5 відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 перебував на позиції «ІНФОРМАЦІЯ_7» та « ІНФОРМАЦІЯ_6 » у населеному пункті Часів Яр Бахмутського району Донецької області. Під час штурмових дій та вогневого ураження ворожої артилерії, мінометів, ударних безпілотних літальних апаратів був втрачений контакт та зв`язок командування військової частини з ОСОБА_5 . За результатами службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.06.2024 № 1860 «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_5 » ОСОБА_5 вважається таким, який зник безвісти 24.05.2024 в районі населеного пункту Часів Яр під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини (а. с. 22 - 24).
27.05.2024 ОСОБА_2 надійшло Сповіщення сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісти (потрапившого у полон) № 407 (а. с. 21).
Листом військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2024 № 1922/3534 заявників повідомлено, що здійснення виплат їм неможливе, оскільки у їхнього сина є дитина і, відповідно до встановленого порядку грошового забезпечення виплачується законному представнику неповнолітньої дитини (а. с. 25).
ОСОБА_5 має дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає із своєю матір`ю ОСОБА_6 .
Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірваний рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя 29.01.2018 у справі № 333/5642/17 (а. с. 30).
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2018 у справі № 333/2140/18 з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 стягнені аліменти в розмірі всіх видів його доходів (а. с. 31 - 32).
8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
8.1.Норми права та їх джерела
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У ч. 1 ст. 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суд має повноваження встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності, чи відсутності певних прав.
Однак, відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст наведених вище за текстом цієї постанови норм ЦПК України дає підстави вважати, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
У справі № 405/6878/24, яка переглядається в апеляційному порядку, заявники звернулися до суду посилаючись на те, що встановлення вказаних ними юридичних фактів потрібне їм для отримання гарантованої державою виплати грошового забезпечення, право на яке має їх син ОСОБА_5 , безвісно відсутній військовослужбовець, згідно з ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Встановлення цих фактів в судовому порядку є необхідне для заявників, оскільки іншого порядку їх встановлення не існує.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігається виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України[…] Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частинами, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. (ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час звернення заявників до суду).
Згідно з п. 7 Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженому, постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлю валам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частинами, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. 
За змістом вказаних норм Закону та Порядку батьки військовослужбовців у відповідних випадках мають право на отримання грошового забезпечення лише в тих випадках, коли військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Як встановив суд першої інстанції, зниклий безвісти з 24.05.2024 військовослужбовець ОСОБА_5 у шлюбі не перебуває, але має неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка отримує грошове забезпечення батька у зв`язку з його зникненням безвісти. 
Отже, за чинною станом на час зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 редакцією ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ у заявників, батьків зниклого, не виникло право на отримання його грошового утримання, оскільки таке право виникло у його малолітньої дочки. 
Проте, заявники стверджують, що вони перебували на утриманні свого зниклого сина, а тому за законом мають право на отримання його грошового утримання нарівні з його малолітньою дочкою ОСОБА_7 , законним представником якої є її мати - ОСОБА_3 (апелянт).
Своєю чергою, ОСОБА_3 заперечує наявність у заявників підстав, з якими закон пов`язує виникнення права на отримання грошового утримання зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 , а саме перебування заявників на його утриманні.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права (див. постанову Верховного Суду від 20.12.2023 у справі № 761/16555/23).
Таким чином, факти, про встановлення яких просять заявники, не підлягають з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої ними заяви та пояснень заінтересованої особи ОСОБА_3 встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.
Цей спір полягає у суперечності між цими особами щодо прав заявників на грошове утримання, які заперечуються ОСОБА_3 , законним представником малолітньої дочки військовослужбовця ОСОБА_5 - суб`єктом отримання грошового забезпечення. 
Висновок суду першої інстанції про наявність у справі спору щодо доведеності фактів, а не спору про право є алогічним так, як суперечить природі юридичних фактів, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини), що існують в реальній дійсності, з якими закон пов`язує настання правових наслідків, зокрема виникнення цивільних прав та обов`язків.
Отже, спір щодо юридичних фактів, з наявністю яких пов`язано виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, і є спором про право.
За наявності між учасниками справи реального спору про право, який виявився під час розгляду справи, суд першої інстанції мав би виконати імперативну норму ч. 4 ст. 315 ЦПК України - залишає заяву без розгляду.
Натомість суд неправильно визначився з характером правовідносин сторін, порушив норми процесуального права та постановив помилкове судове рішення.
9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право , зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині залишити заяву без розгляду повністю або частково.
Колегія суддів апеляційного суду в межах доводів апеляційної скарги встановила підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з постановленням нового судового рішення про залишення заяви без розгляду.
У зв`язку з цим інші доводи апеляційної скарги судом не оцінюються, як такі, що не мають істотного значення для ухвалення законного й обґрунтованого рішення. 
При цьому суд апеляційної інстанції виходить з положень практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. 
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, ЄСПЛ, 10.02.2010).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 377, 382 - 384ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_4 , задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2025 скасувати, а заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення фактів їх перебування на утриманні сина ОСОБА_5 залишити без розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст цієї постанови складено 28.08.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко