КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

   справа № 365/73/24
провадження № 22-ц/824/967/2025
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
13 червня 2025 року                                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - Клименка Тараса Васильовича на заочне рішення Згурівського районного суду Київської області від 26 березня 2024 року в складі судді Кучерявої Л.М.,
 
встановив:
 
26.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.04.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 273208-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 34 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальника зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами  надання  грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86501471 процентів за кожен день користування кредитом. 
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 34 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, лише частково сплатив кошти у загальному розмірі 12 460,00 грн.
Станом на день подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 76 344,59 грн, що складається з: 34 000,00 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 41 175,40 грн - суми прострочених платежів по процентах; 1 169,19 - суми прострочених платежів за комісією. 
З огляду на викладене, ТОВ «Бізнес Позика» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 76 344,59 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Заочним рішенням Згурівського районного суду Київської області від 26 березня 2024 року позов було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 273208-КС-001 про надання кредиту від 14.04.2021, а саме: суму непогашеного тіла кредиту у розмірі 21 540,00 грн.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 628,28 грн.
17.04.2024 представник ТОВ «Бізнес Позика» - адвокат Клименко Т.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Згурівського районного суду Київської області від 26 березня 2024 року частково - в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» грошову суму у розмірі 54 804,59 грн, з яких: 12 460,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 41 175,40 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими (простроченими) процентами за користування кредитом за договором про надання кредиту № 273208-КС-001 від 31.01.2022, 1 169,19 грн - сума прострочених платежів за комісією за надання кредиту. В решті рішення залишити без змін.
Вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 12 460,00 грн, нарахованих та несплачених (прострочених) процентів за користування кредитом за кредитним договором в сумі 41 175,40 грн та комісії за надання кредиту в сумі 1 169,19 грн ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи  та  з порушенням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції зробив висновок про те, що договір був укладений між сторонами, відповідач на виконання умов договору отримав кредитні кошти та скористався ними, і при цьому зробив протилежний висновок - що відповідач не ознайомлений із істотними умовами договору, а тому відмовив у стягненні процентів за користування кредитом у повному обсязі та у комісії за надання кредиту.
Крім того, судом було зменшено суму до стягнення по тілу кредиту на 12 460,00 грн, оскільки, як вважав суд, два платежі по 6 230,00 грн кожен мали бути зараховані на погашення заборгованості по тілу кредиту, а не на погашення процентів та комісії за надання кредиту.
Позивач вважає, що зазначені висновки суду першої інстанції базуються на хибному ототожненню ним процентів, які нараховуються протягом строку кредитування в якості правомірної плати за користування кредитними коштами та процентів, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання, недостатньому та неповному дослідженню матеріалів справи з метою встановлення всіх дійсних обставин справи. 
Зазначає, що договір № 273208-КС-001 про надання кредиту був укладений з моменту фактичної видачі кредитних коштів, а саме - 14.04.2021, враховуючи положення ст. 638, 640, 1046, 1054 ЦК України. 
Включення до тексту кредитного договору умов про сплату відповідачем процентів за користування кредитом (пункти 1, 2 кредитного договору), а рівно й подальше нарахування позивачем зазначених процентів та витребування їх від відповідача, є законним та обґрунтованим, оскільки базуються на чинних нормах спеціального законодавства України, які регламентують питання щодо надання споживчих кредитів, яким і є по своїй правовій суті і кредитний договір (пункт 9 кредитного договору).
Обов`язок сплати процентів по кредиту, порядок нарахування процентів та їх фіксований розмір передбачені умовами договору № 273208-КС-001 про надання кредиту від 14.04.2021, що був укладений між позивачем та відповідачем. При цьому в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зробив висновок, що договір є укладеним та чинним.
Закон "Про споживче кредитування" безумовно та однозначно передбачає право позивача на встановлення комісії за надання кредиту за кредитним договором. 
Також, комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії до загальних витрат за договором.
Вказує на те, що Національний банк України, який є державним регулятором ринку фінансових послуг в Україні, своєю Постановою від 11.02.2021 № 16 затвердив «Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Вказані Правила розрахунку передбачають правомірність встановлення кредитодавцем супровідних послуг за кредитом в тому числі і комісії «за надання кредиту».
Окрім того, комісія за надання кредиту передбачена як умовами кредитного договору так і правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної, які були підписані відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за споживчим кредитом та порядком сплати такої комісії.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася. 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 14.04.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 273208-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України  «Про електронну комерцію». 
Того ж дня позивачем направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 273208-КС-001 про надання кредиту, яка була прийнята останньою на умовах, визначених офертою. 
ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-4898 на номер телефону НОМЕР_1 , який було зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено.
Таким чином, 14.04.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 273208-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 договору, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 34 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит.
Відповідно до умов договору, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86501471 процентів за кожен день користування кредитом.
Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.
Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 34 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , який позичальником був вказаний при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів.
Для підтвердження вказаних обставин, позивачем при зверненні до суду першої інстанції було заявлено клопотання про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалась банківська картка № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 ; інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_2 за період з 14.04.2021 по 09.01.2024 включно, яке було частково задоволено ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 05.02.2024 та зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати суду інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалась банківська картка № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 ; інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_2 за 14.04.2021. 
01.03.2024 до суду першої інстанції надійшла інформація про те, що банківська картка № НОМЕР_2 була випущена на ім`я ОСОБА_1 та надана виписка про рух коштів по даній картці за 14.04.2021, відповідно до якої вбачається, що 14.04.2021 на вказану банківську карту ОСОБА_1 був здійснений переказ коштів від ТОВ «Бізнес Позика» згідно до кредитного договору № 273208-КС-001 в сумі 34 000,00 грн (а.с. 95-96).
Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_1 отримала грошові кошти в кредит у розмірі 34 000,00 грн 28.04.2021 та 12.05.2021 нею було сплачено кошти у розмірі по 6 230,00 грн, які були зараховані на погашення відсотків за користування кредитними коштами та в рахунок комісії (а.с. 33-46).
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заочне рішення Згурівського районного суду Київської області від 26 березня 2024 року в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 540,00 грн не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що копія договору № 273208-КС-001 від 14.04.2021 про надання кредиту не містить електронних підписів одноразового ідентифікатора сторін договору, що не дає можливість суду перевірити обізнаність відповідача з істотними умовами договору, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів того, що кредитний договір, укладений між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем був підписаний відповідачем електронним цифровим підписом. 
Відповідно до п. 1.1 Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» ці Правила визначають порядок і умови надання ТОВ «Бізнес Позика» (далі - кредитодавець) споживчих кредитів, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення і належного виконання умов кредитного договору, а також регулюють відносини, що виникають між кредитодавцем і фізичною особою (далі - позичальник), які є сторонами договору. 
Пунктом 3.1.6 Правил визначено, що укладаючи договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (в тому числі договір про надання кредиту), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноруч, що повністю відповідає положенням ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 273208-КС-001 шляхом введення одноразового ідентифікатора G-4898, який було направлено ТОВ «Бізнес Позика» на номер телефону відповідача, який було зазначено в анкеті в особистому кабінету, про що свідчить візуальна форма послідовності дій клієнта (а.с. 73-75).
Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19: «Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Отже, без здійснення входу на веб-сайт товариства, реєстрації та створення особистого кабінету, входу за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, отримання на фінансовий номер otp-пароля, надісланого товариством на такий телефону, власноручне введення відповідачем одноразового паролю-ідентифікатора для електронного підпису, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі.
Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом № 273208-КС-001, відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за кредитним договором № 273208-КС-001 28.04.2021 та 12.05.2021 на загальну суму 12 460,00 грн.
Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі проценти за користування кредитом та комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 12 460,00 грн, суми процентів за користування в розмірі 41 175,40 грн, та несплаченої комісії за надання кредиту у сумі 1 169,19 грн, оскільки такі умови були погоджені сторонами в момент підписання кредитного договору № 273208-КС-001.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням вимог матеріального права, з неповним з`ясував обставин, які мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.
При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, при подачі апеляційної скарги - судовий збір у розмірі 2 616,19 грн.
За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, а тому стягнута судом першої інстанції сума судового збору підлягає збільшенню з 628,28 грн до 2 422,40 грн. 
З огляду на те, що судове рішення скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 54 804,59 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 616,19 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України суд
 
постановив: 
 
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - Клименка Тараса Васильовича задовольнити.
Заочне рішення Згурівського районного суду Київської області від 26 березня 2024 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованості по тілу кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та комісії скасувати.
Ухвалити в цій частині  нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог. 
Заочне рішення Згурівського районного суду Київської області від 26 березня 2024 року в частині розподілу судових витрат змінити, збільшивши суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика».
У зв`язку з цим резолютивну частинну рішення викласти в такій редакції: 
«Позов задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411) заборгованість  за кредитним договором в розмірі 76 344,59 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн». 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 616,19 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                                                Г. М. Кирилюк
 
Судді                                                                                                   І. М. Рейнарт  
 
Т. І. Ящук