УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження

20 серпня 2025 року  
м. Київ
справа №260/1805/24
адміністративне провадження №К/990/33478/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Стародуба О.П., перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2025 року
у справі №260/1805/24
за позовом Міжгірської селищної ради 
до Міністерства юстиції України,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: державний реєстратор Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області Вознюк Олександр Володимирович, державний реєстратор Колочавської сільської ради Закарпатської області Галай Віталія Василівна, державний реєстратор Міжгірської селищної ради Юрик Лілія Михайлівна, державний реєстратор Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області Лойф Олена Григоріївна, Комунальне підприємство Спеціалізоване комунальне лісогосподарське підприємство «Ліси Міжгірщини», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»
про визнання дії та бездіяльності протиправними,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Міжгірська селищна рада звернулася до адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - державний реєстратор Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області Вознюк Олександр Володимирович, державний реєстратор Колочавської сільської ради Закарпатської області Галай Віталія Василівна, державний реєстратор Міжгірської селищної ради Юрик Лілія Михайлівна, державний реєстратор Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області Лойф Олена Григоріївна, Комунальне підприємство Спеціалізоване комунальне лісогосподарське підприємство «Ліси Міжгірщини», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 23 листопада 2023 року №4019/5 «Про задоволення скарги» в частині визнання прийнятими з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювання рішень від 27 червня 2023 року №68190200, №68189544, №68192282, №68191222, №68190745, №68188759, №68189367, №68191936, №68191557, від 28 червня 2023 року №68218766, №68216088, №68219133, №68209378, №68217103, №68216499, №68226457, №68216920, №68217337, №68210811, №68218189, №68211904, №68216308, від 29 червня 2023 року №68239911, №68240155, від 30 червня 2023 року №68266076, №68265970, №68261360, №68263328, №68262932, №68265549, №68261872, №68265443, №68265300, №68266338, №68264457, №68261541, №68265846, від 03 липня 2023 року №68280070, №68271867, №68271856, №68285048, №68271885, №68271950, №68271846, №68284922, від 04 липня 2023 року №68293127, №68298761, №68299384, №68294666, №68299164, №68295453, №68295958, №68294144, №68298624, №68294567, №68293369, №68291285, №68291519, №68293777, №68293548, №68294290, №68294495, №68296253, від 05 липня 2023 року №68308451, №68312144, №68309049, №68308890, №68312372, №68316482, від 04 серпня 2023 року №68736717 державного реєстратора Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області Вознюка О.В.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2025 року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 23 листопада 2023 року №4019/5 «Про задоволення скарги».

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Міністерство юстиції України 04 серпня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що судами першої і апеляційної інстанцій ухвалено оскаржувані судові рішення з неправильним застосуванням положень пункту 1 частини першої статті 3, статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV), статті 19 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пункту 9 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 (далі - Порядок №1128), з порушенням положень статей 19, 238 КАС України та без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №520/13190/17, від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 та від 02 жовтня 2019 року у справі №814/2030/17, та висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 лютого 2021 року у справі №826/16633/16, від 16 листопада 2021 року у справі №910/694/21, від 13 серпня 2024 року у справі №910/9909/23 та від 02 лютого 2025 року у справі №910/19615/23.

Так державні реєстратори, на думку скаржника, порушили загальні засади державної реєстрації, зокрема, пункт 1 частини першої статті 3 Закону №1952-IV. Цей пункт визначає, що однією з засад є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Міністерство юстиції України стверджує, що реєстраційні дії, проведені щодо земельних ділянок, порушують право постійного користування, яке належить Державному спеціалізованому господарському підприємству «Ліси України», а отже, призводять до внесення недостовірної інформації до Державного реєстру прав.

Міністерство юстиції України посилається на неправильне застосування пункту 9 Порядку №1128, який надає йому право перевіряти, чи було оскаржуване рішення державного реєстратора прийнято на законних підставах. На думку скаржника, при розгляді скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» було встановлено, що рішення реєстраторів є незаконними.

Скаржник наголошує, що він діяв у межах своїх повноважень, передбачених Порядком №1128, який дозволяє перевіряти процедурні порушення. Порушення, допущені державними реєстраторами, не були формальними (несуттєвими).

Посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16 листопада 2021 року у справі №910/694/21, Міністерство юстиції України наголошує, що його повноваження обмежуються лише перевіркою процедурних порушень, вчинених державним реєстратором, і воно не наділене повноваженнями вирішувати спір про право. Скаржник зазначає, що він діяв в межах цих повноважень, виявивши порушення процедури, а отже, його наказ був правомірним. Суди ж, на його думку, безпідставно не прийняли це до уваги.

Міністерство юстиції України зазначає, що оскаржувані рішення державних реєстраторів підлягали анулюванню, оскільки вони призвели до внесення недостовірних відомостей до Державного реєстру прав, а відновлення порушеного права неможливе іншим способом.

У касаційній скарзі Міністерство юстиції України також стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про публічно-правовий характер спору.

Міністерство юстиції України зазначає, що спір не є публічно-правовим, оскільки Міжгірська селищна рада подала позов для захисту свого цивільного (майнового) права на земельні ділянки, право власності на які було скасовано наказом Міністерства юстиції України. Скаржник наголошує, що спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням чи загрозою порушення приватного права, навіть якщо до цього призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Міністерство юстиції України вказує на наявність спору про право власності між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» та Міжгірською селищною радою, посилаючись на те, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є постійним користувачем земельних ділянок, а їх реєстрація за Міжгірською селищною радою порушує права підприємства. На думку скаржника, Міжгірська селищна рада зареєструвала право власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні державного підприємства, що суперечить законодавству.

Разом з тим Міністерство юстиції України обґрунтовує законність свого наказу, зазначаючи, що він був виданий за результатами розгляду скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», в якій були наведені докази порушення його прав. Міністерство юстиції України вважає, що державні реєстратори, приймаючи оскаржувані рішення, порушили загальні засади державної реєстрації, зокрема щодо об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному реєстрі прав. Тому ці рішення підлягали анулюванню.

Скаржник посилається на низку висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, які, на його думку, безпідставно були проігноровані судами нижчих інстанцій.

Щодо розмежування юрисдикції:

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №520/13190/17 зазначено, що неправильно поширювати юрисдикцію адміністративних судів на спір лише тому, що відповідач є суб`єктом владних повноважень. Визначальною ознакою є суть спору, і якщо він стосується порушення приватного права чи інтересу (як правило, майнового), то він має приватноправовий характер.

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі №826/16633/16 зазначено, що спір, який стосується захисту права на нерухоме майно, є цивільно-правовим і не підлягає розгляду в адміністративному судочинстві.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 та від 02 жовтня 2019 року у справі №814/2030/17 зазначено, що спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно є цивільно-правовим.

Щодо права постійного користування землею:

У постановах Верховного Суду від 13 серпня 2024 року у справі №910/9909/23 та від 02 лютого 2025 року у справі №910/19615/23 Суд дійшов висновку, що відсутність державного акта на право постійного користування землями лісогосподарського призначення не може свідчити про відсутність такого права. Таке право вважається набутим з моменту прийняття радою рішення та подальшої державної реєстрації. Скаржник вважає, що ці висновки підтверджують, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» має право постійного користування землею, а отже, його права були порушені.

У касаційній скарзі Міністерство юстиції України просить Верховний Суд скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким провадження у справі закрити, а також здійснити розподіл судових витрат.

Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, враховуючи доводи скаржника, зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, а також положення статті 129 Конституції України, якою забезпечено право на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2025 року, з метою з`ясування правильності застосування судами положень пункту 1 частини першої статті 3, статті 37 Закону №1952-IV, статті 19 ЦК України, пункту 9 Порядку №1128, дотримання судами положень статей 19, 238 КАС України, а також перевірки необхідності врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №520/13190/17, від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 та від 02 жовтня 2019 року у справі №814/2030/17, та висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 лютого 2021 року у справі №826/16633/16, від 16 листопада 2021 року у справі №910/694/21, від 13 серпня 2024 року у справі №910/9909/23, та від 02 лютого 2025 року у справі №910/19615/23.

Судом перевірено зарахування судового збору на рахунок Державної казначейської служби України

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2025 року у справі №260/1805/24 за позовом Міжгірської селищної ради до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - державний реєстратор Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області Вознюк Олександр Володимирович, державний реєстратор Колочавської сільської ради Закарпатської області Галай Віталія Василівна, державний реєстратор Міжгірської селищної ради Юрик Лілія Михайлівна, державний реєстратор Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області Лойф Олена Григоріївна, Комунальне підприємство Спеціалізоване комунальне лісогосподарське підприємство «Ліси Міжгірщини», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про визнання дії та бездіяльності протиправними.

2. Витребувати з Закарпатського окружного адміністративного суду справу №260/1805/24.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.

4. Встановити для учасників справи десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 145 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя -доповідач                                                                                Я.О. Берназюк

Судді                                                                                                    В.М. Кравчук

                                                                                                    О.П. Стародуб