Ухвала
 
30 червня 2025 року
м. Київ 
 
справа № 562/3262/23
провадження № 61-7777ск25   
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Нікітюком Павлом Михайловичем, на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 13 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , МТСБУ про відшкодування шкоди і з урахуванням збільшення позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 26 798,47 грн.
 
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 13 травня 2025 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
12 червня 2025 року  ОСОБА_1 через Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Нікітюком П. М., на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 13 травня 2025 року.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Таким чином, ціна позову у цій справі становить 26 798,47 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
В касаційній скарзі вказується, що ця справа становить виняткове значення для позивача, оскільки відшкодування майнової шкоди у належному розмірі має виняткове значення, адже справедлива сатисфакція є необхідною у випадку завдання неправомірної шкоди, і така сатисфакція має значення не лише для майнового, але й для морального стану позивача. Для отримання справедливої сатисфакції за кошти позивача було проведено судову експертизу і сплачено судовий збір, і відмова в позові про відшкодування шкоди тільки поглиблює несправедливий характер правовідносин. Також зазначається, що касаційна скарга в цій справі стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки є кілька питань права, стосовно яких відсутній висновок Верховного Суду, тоді як ці питання стосуються загальної судової практики і неодноразово зустрічаються в судових спорах. Зокрема, це питання щодо застосування норми матеріального права в абзаців 1-2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин): який документ повинен братися до уваги для остаточного визначення розміру страхового відшкодування у разі незгоди особи, котрій завдано шкоди, із розміром, встановленим оцінювачем за результатами проведення огляду на замовлення страховика (МТСБУ)? Чи є таким документом для визначення остаточного розміру страхового відшкодування висновок (звіт) незалежного експерта (оцінювача)? Також це питання щодо застосування норми права, наведеної в частині сьомій статті 81 ЦПК України: чи може суд самостійно витребовувати висновок експерта із зазначенням інформації, котра ним не була вказана у попередньому висновку, якщо від такої інформації залежить встановлення обставини, що має значення для правильного вирішення справи (зокрема у цивільній справі із зазначенням частки ПДВ із загальної суми відшкодування в справах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП)? Чи повинен і чи має право суд призначати додаткову експертизу з власної ініціативи у разі встановлення неповноти чи неясності інформації, наведеної у висновку експерта, якщо від такої інформації залежить встановлення обставини, що має значення для правильного вирішення справи (зокрема у цивільній справі для визначення у висновку експерта частки ПДВ із загальної суми відшкодування в справах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП)? Задля вирішення питань права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в цій справі підлягають касаційному оскарженню. Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що справа має виняткове значення для позивача, який подає касаційну скаргу. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики чи справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Рівненського апеляційного суду від 13 травня 2025 рокупро можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Нікітюком Павлом Михайловичем, на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 13 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                    В. І. Крат
 
                                                                                              І. О. Дундар 
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков