ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/25061/24	Головуючий у 1-й інстанції Якімець Т.І. 	
Провадження № 33/817/331/25 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 р. м.Тернопіль
       Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
за участі захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , - адвоката Черніцького І.Р.

       розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Черніцького І.Р. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 11 листопада 2024 року о 13 год. 46 хв. в м. Тернополі по вул. Микулинецька керував автомобілем «Jeep Grand Cherokee», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавість. Від проходження тесту на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, водій категорично відмовився, що підтверджується висновком лікаря-нарколога, номер 121 від 11 листопада 2024 року, чим порушив п.2.5. ПДР відмова особи, яка керує транспортним засобом (далі - ТЗ) від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

       В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Черніцький І.Р, вважає оскаржувану постанову неправомірною та необґрунтованою, просить її скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
       В обґрунтування апеляційної скарги, адвокат вказує на те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
       Вважає, що сам по собі протокол адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування “поза розумним сумнівом”.
       Звертає увагу, що після встановлення лікарем неможливості отримати від ОСОБА_1 зразків його сечі для лабораторного дослідження, лікар-нарколог на виконання п.п. 12, 13 Розділу ІІІ Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 (далі - Інструкція №1452/735), був зобов`язаний взяти у нього для дослідження інші зразки біологічного середовища, однак альтернативного способу відібрання аналізів у ОСОБА_1 запропоновано не було, проте водій запитував чи можливо здати інший біоматеріал, на що отримав негативну відповідь.
       Вважає необґрунтованими та голослівними висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 умисно та свідомо не вчиняв дій, спрямованих на проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, оскільки це спростовується фрагментами відеозапису та бажанням ОСОБА_1 пройти огляд в інший спосіб, надати інші зразки біологічного середовища.
       Зазначає, що ОСОБА_1 не висловлював відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, а навпаки, за період перебування в умовах медичного закладу виконував всі вказівки, намагався здати сечу для аналізу на вміст наркотичних речовин, однак не з його волі, а з фізіологічних причин не зміг це зробити. Більше того, він неодноразово наполягав та просив відібрати у нього іншим чином біологічні зразки, що прямо передбачено законом, про що письмово зазначив у протоколі про адмінправопорушення.
       Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння.
       Вважає, що суд першої інстанції не забезпечив вимог закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо доведеності вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а навпаки в порушення вимог закону поклав необґрунтовані припущення, що є неприпустимим.                
       Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.        

       Заслухавши апелянта - захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Черніцького І.Р. який не заперечує щодо розгляду справи без участі свого підзахисного ОСОБА_2 , оскільки останній на даний час проходить службу в Збройних Силах України, а також повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
       З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
       Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
       Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався. 
       Аналіз доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.
       Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
       Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

       Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також в передачі керування траспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
       Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за ознакою відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
       Отже, доведенню підлягає факт керування транспортним засобом з ознаками спітніння та факт відмови від проходження відповідного огляду на стан такого сп`яніння.

       Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.
       Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст. 266 КУпАП та передбачений затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі - Порядок направлення та огляду № 1103 від 17.12.2008 року) та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735 від 9.11.2015 року) і Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року (далі — Інструкція № 1395 від 07 листопада 2015 року).
       Відповідно до п. 2 розділу I Інструкції № 1452/735 від 9.11.2015 року огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
       Аналогічна норма наведена і у п. 1 розділу Х Інструкції № 1395 від 07.11.2015 року, у якій вказано, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
       Згідно п. 4 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
       Як вбачається із відеозапису події, зафіксованим нагрудними камерами працівників поліції, що досліджувався апеляційним судом, 11 листопада 2024 року о 13 год. 46 хв. працівниками поліції зафіксовано автомобіль «Jeep Grand Cherokee», д.н.з. НОМЕР_1 , який, зі слів поліцейських, було зупинено на підставі ч.3 ст.35 Закону України “Про національну поліцію” (якщо є інформація, що свідчить про причетність водія до вчинення адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння). Працівники патрульної поліції, які виявили у водія ознаки наркотичного сп`яніння запропонували пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я, на що він погодився та був доставлений в медичний заклад для проходження такого огляду,

       Що стосується проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, то така процедура, як зазначено вище, регламентована Інструкцією № 1452/735 від 9.11.2015 року.
       Відповідно до п. 7 розділу ІІІ “Інструкції” проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу обов`язкове. 
       Пунктом 10 розділу ІІІ “Інструкції” визначено, що зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів.
       Згідно п. 12 та п.13 розділу ІІІ “Інструкції” предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.
       Як вбачається з матеріалів відеофіксації, ОСОБА_1 , не відмовляючись від запропонованої процедури для проведення медичного аналізу, пішов до туалетної кімнати і став робити відповідну маніпуляцію, намагаючись помочитись у надану йому лікарем баночку. При цьому, вказана процедура фіксувалася поліцейським на бодікамеру.
       Відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 вживав заходів для здачі біологічного матеріалу, однак не зміг цього зробити і повідомив поліцейського, що не може на даний час здати сечу, посилаючись на відсутність фізіологічного бажання, оскільки незадовго до того, як його зупинили працівники поліції, він сходив до туалету. 
       Поряд з цим, пояснюючи, працівниками поліції та медичного закладу, що він фізіологічно на той час не може здати сечу, ОСОБА_1 неодноразово пропонував взяти в нього для відповідного аналізу будь-який інший матеріал, однак працівниками поліції та лікарем наркологом у цьому було відмовлено, зазначивши про відсутність іншого способу. 
       Дослідження інших видів біологічного середовища, що передбачено приписами пунктів 12, 13 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 від 9.11.2015 року, з метою встановлення стану сп`яніння ОСОБА_1 , останньому працівниками медичного закладу не пропонувалось, хоча згідно відеозапису останній пропонував надати для дослідження інший матеріал. 
       Вказані дії ОСОБА_1 розцінені, медичним працівником та працівниками поліції, як відмова від проходження огляду у медичному закладі.

       Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , прибувши на вимогу пацівників поліції до медичного закладу, не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки намагався здати біологічне середовище сечу, проте в силу фізіологічних особливостей, не міг цього зробити, у зв`язку із чим неодноразово просив взяти для дослідження інші зразки, втім у цьому йому було відмовлено. При цьому, всупереч положень п.п.12, 13 розділу ІІІ Інструкція №1452/735 йому не було запропоновано здати інше біологічне середовище для проведення відповідного дослідження на визначення стану наркотичного сп`яніння (слина; змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук; кров). 

       Відтак, враховуючи те, що лікар в медичному закладі обмежився лише пропозицією ОСОБА_1 , здати сечу, яку він фізіологічно не зміг здати і не було вжито заходів для дослідження будь-якого іншого біологічного середовища, як це передбачено відповідною Інструкцією № 1452/735 від 9.11.2015 року, зокрема, не взято для дослідження або слину, апеляційний суд приходить до висновку, що при огляді ОСОБА_1 порушено порядок такого огляду, а висновок лікаря про відмову в проходженні огляду, з урахуванням поведінки ОСОБА_1 , не може слугувати достатнім та беззаперечним доказом відмови останнього пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки медичним працівником не вжито всіх заходів для надання можливості ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, від якого останній фактично не відмовлявся.
       Окрім того, з відеоматеріалу вбачається, що ОСОБА_1 не висловлював відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, а навпаки, виконував всі вказівки, намагався здати сечу для аналізу на вміст наркотичних речовин, однак, не з його волі, а з фізіологічних причин свого організму не зміг це зробити 
       За таких обставин, на думку апеляційного суду, фізіологічна неможливість здати сечу для дослідження біологічного середовища не може бути підставою для складання висновку про відмову особи від проходження медичного огляду, оскільки предметом лабораторного дослідження може бути не тільки сеча, а й слина, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, а також кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки вказаних біологічних середовищ (пункти 12-13 розділу ІІІ Інструкції № 1452).

       Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , прибувши до медичного закладу, не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки намагався здати біологічне середовище сечу, проте в силу фізіологічних особливостей, не міг цього зробити, у зв`язку із чим неодноразово просив взяти для дослідження інші зразки, втім у цьому йому було відмовлено. При цьому, всупереч положень п.п.12, 13 розділу ІІІ Інструкція №1452/735 йому не було запропоновано здати інше біологічне середовище для проведення відповідного дослідження на визначення стану наркотичного сп`яніння (слина; змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук; кров). 
       
       За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про недотримання працівниками поліції порядку проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, який регламентовано приписами ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМ України від 17.12.2008 р. № 1103.
       Згідно вимог частини 5 статті 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
       Також згідно п. 22 “Інструкції” висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними. 
       
       З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Тернопільським міськрайонним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.
Оскільки наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, є безумовною підставою для скасування судового рішення, суд не дає оцінку іншим доводам, наведеним в апеляційній скарзі.
       За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
       Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
       Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

       Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Черніцького І.Р. — задовольнити.
       Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП — скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя