ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2025 року
м. Харків
справа № 638/24493/24
провадження № 22-ц/818/ 3406/25 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Кружиліна О.А., Маміна О.В. 
учасники справи:
позивач – Моторно (транспортне) страхове бюро України 
відповідачі - ОСОБА_1 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Бондара Олега Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 01 квітня 2025 року у складі судді Семіряд І.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2024 року до суду звернулось Моторне (транспортного) бюро України з зазначеним позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача сум сплаченого відшкодування у розмірі 62074,99 грн та сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.03.2023 у м. Одесі по вул. Космонавтів сталась ДТП за участю транспортних засобів Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Постановою Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2023 відповідача визнано винним та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно- правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, цивільно- правова відповідальність потерпілого була застрахована, поліс АТ/3867396. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. Загальний розмір витрат МТСБУ, з урахуванням витрат складає 62074,99. Позивачем відшкодовано відповідачу збитки у розмірі 60274,99 грн, а також витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 1800. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з ОСОБА_1 витрати пов`язані із здійсненням виплати потерпілим, витрати пов`язані з залученням суб`єкта оціночної діяльності у сумі та сплачений судовий збір.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого майнового відшкодування потерпілому у розмірі 60274,99 грн, витрати на послуги аварійного комісара – 1800 грн, сплачену суму судового збору у сумі 3028 грн, а всього 66902 грн 99 коп.
Рішення мотивовано тим, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог. З урахуванням того, що на момент завдання шкоди ОСОБА_2 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у позивача після здійснення регламентної виплати потерпілому, виникло право регресної вимоги до відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Позивач позбавив Апелянта права на досудовий захист свої прав. Наявним та підтверджений належними та допустимими доказами факт порушення Позивачем (його представником) вимог Методики та інших застосовних нормативних документів в частині реалізації прав Апелянта як повноправного учасника відповідної процедури врегулювання страхового випадку. Позивач не забезпечив можливості відповідача заперечити дані Звіту від 21.05.2023 та/або надати свої мотивовані зауваження (так само як і до Протоколу огляду від 31.03.2023). Таких прав апелянт був повністю позбавлений. Зауваження апелянта, у першу чергу, базуються та полягають не у незгоді із конкретною сумою відшкодування, що вказана у Звіті від 21.05.2023, а самому факті того, що за умови належного виконання позивачем встановлених законодавством процедурних вимог щодо оцінювання матеріального збитку, забезпечення належної участі (залученості) особи та врахуванні (прийнятті або відхиленні) його зауважень (або принаймні хоча б якомусь реагуванні Позивачем на них) перелік фактичних пошкоджень постраждалого автомобіля мав бути зовсім іншим від переліку, що вказаний у Звіті від 21.05.2023. Теж саме стосується й не направлення безпосередньо самого Звіту від 21.05.2023 на адресу апелянта, що фактично визнається позивачем. При цьому, позивач навіть не запропонував апелянтові добровільну сплату нарахованого відшкодування вартості відновлення пошкоджень транспортного засобу потерпілого. Апелянт просить суд долучити до справи докази у вигляді двох адвокатських запитів представника апелянта до позивача, відповіді на які були надані лише 08.04.2025 та 16.04.2025, тобто вже після прийняття судом рішення. Отже, вказані докази не могли бути подані апелянтом раніше. На думку апелянта зазначені докази підтверджують повну бездіяльність та байдужість позивача щодо будь-якого інформування відповідача про події та документи, що відбувались у межах розгляду справи з виплати відшкодування потерпілій особі, а також нехтування позивачем всіх законних прав та інтересів апелянта як повноправного учасника відповідної процедури врегулювання.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи судова колегія вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що  24.03.2023 близько 16:28 год. по вул. Космонавтів, у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «SKODA», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 та «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_2 (а.с. 6)
Постановою Київського районного суду м.Одеси від 19.04.2023 у справі № 947/11229/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на підставі якого піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с.4).
Цивільно – правова відповідальність ОСОБА_1 в порядку визначеному законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована не була. 
Цивільно-правова відповідальність потерпілого ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» при використанні транспортного засобу ««Mitsubishi Pajero Sport» державний номерний знак НОМЕР_5 за договором обов`язкового страхування, поліс № АТ/3867396. За цим договором позивач взяв не себе зобов`язання у разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, здійснити виплату страхового відшкодування (а.с. 8).
27.03.2023 року ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування заподіяної шкоди та документами, що підтверджують розмір заподіяного збитку власнику ТЗ (а.с. 7)
Відповідно до звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу завданого власнику колісного транспортного засобу від 31.03.2023, складеного СПД ОСОБА_4 , який визначив вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу , заподіяного власнику КТЗ MITSUBISHI, д.н.з. НОМЕР_4 . На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблено висновок, що вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу дорівнює з врахуванням ПДВ на запасні частини, без врахування ВТВ 64342,83 грн (а.с. 14-23).
Провідним експертом відділу експертиз складено розрахунок розміру регламентної виплати, яка належить власнику колісного транспортного засобу марки MITSUBISHI, д.н.з. НОМЕР_4 , відповідно до висновку вказаного розрахунку розмір регламентної виплати, яка належить КТЗ марки MITSUBISHI, д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок пошкодження під час ДТП без урахування ПДВ має складати 60274,99 грн (а.с. 25).
Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України №3/9397 від 26.05.2023 року на підставі довідки № 1 від 25.05.2023 року про розмір відшкодування шкоди та документи надані по справі МТСБУ уповноважено департаменту фінансового управління сплатити на рахунок ОСОБА_2 60274,99 грн. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП (а.с. 26-27).
Платіжним дорученням №922714 від 29 жовтня 2023 року страхове відшкодування у розмірі 60 274,99 грн було перераховано на рахунок потерпілого ОСОБА_2 (а.с. 28). Також були сплачені послуги аварійного комісара у розмірі 1800,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №922584 від 25.05.2023 року (а.с. 29)
Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Відповідно до частини 2 пункту 36.2. статті 36 Закону України передбачено, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно підпункту 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Таким чином, зазначеним Законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 №2658-ІІІ (далі Закон №2658) оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Згідно зі ст. 5 Закону № 2658 суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Права, обов`язки та відповідальність суб`єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.
Вимоги ст. 7 Закону № 2658 передбачають, що у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.
Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону № 2658 звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Як зазначено у п. 1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Згідно з п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.
Відповідно до п. 1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науководослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно з п. 4.3 Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ.
За змістом пункту 5.1 Методики за рішенням особи, яка залучила експерта, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе у разі надання нею даних, необхідних для проведення дослідження.
Відповідно до п. п. 1.2 1.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ. Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертнокриміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно- правових відносин.
За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають - докази у справі безпосередньо до суду.
Частинами 4, 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиціальність – обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2023 у справі № 947/11229/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на підставі якого піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с.4).
Встановивши, що МТСБУ сплатило страхове відшкодування ОСОБА_2 а тому, відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, суд першої інстанції у цій частині дійшов вірного висновку про застосування норм матеріального права та наявності підстав для відшкодування шкоди МТСБУ в порядку регресу в розмірі 60274,99 грн та витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 1800,00 грн.
Відповідач, у своєму відзиві на позовну заяву в якому заперечував проти суми позову, не заявив клопотання про призначення судово-технічної експертизи, з метою визначення суми матеріального збитку, тобто не вчинено жодних дій необхідних для визначення розміру матеріального збитку.
Наданий позивачем звіт про визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема щодо належності, допустимості та достовірності доказів. 
Апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначений звіт. Посилання на наявність зауважень, викладених у протоколі огляду КТЗ №?91473 від 31.03.2023, не впливають на встановлений у звіті розмір матеріальної шкоди, оскільки останній визначено з урахуванням як коефіцієнта фізичного зносу, так і фактичного розміру шкоди, завданої власнику транспортного засобу.
Крім того, судова колегія зазначає що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).
Надані до апеляційної скарги адвокатські запити від 28.03.2025 року та 12.04.2025 року та надані на них відповіді МТСБУ висновків суду не спростовують. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд  
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 01 квітня 2025 року – залишити без змін
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 18.08.2025 року.
Головуючий                                                                                        О.Ю. Тичкова

Судді                                                            О.А. Кружиліна 

                                                                               О.В. Маміна