ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2025 р.                                                           Справа №909/1255/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:
від позивача (скаржника) – Бень В.Е. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)
від відповідача – Микитюк А.І. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” від 21 травня 2025 року
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2025 року (повний текст підписано 05.05.2025), суддя Рочняк О.В.
у справі №909/1255/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”, м. Київ                
до відповідача Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району), м. Івано-Франківськ
про стягнення 3 864 523,94 грн заборгованості

в с т а н о в и в :
27 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської квартирно - експлуатаційної частини (району) про стягнення    3 864  523,94 грн заборгованості, з яких: 3 125  086,36 грн – основний борг, 428  546,68 грн – пеня, 72  747,91 грн – 3% річних та 238  142,99 грн – інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2025 року у справі №909/1255/24 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3 650  250,60 грн заборгованості, з яких: 3 125  086,36 грн – основного боргу, 214  273,34 грн – пені, 72  747,91 грн – 3% річних та 238  142,99 грн – інфляційних втрат та  46  374,29 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив, у зв`язку із зменшенням розміру пені.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач на виконання умов договору постачання природного газу у грудні 2023 року поставив відповідачу природний газ на суму 5 125  085,96 грн, який відповідач оплатив частково у    розмірі 1 999  999,60 грн, а відповідач доказів виконання зобов`язань за договором у повному обсязі суду не надав. Разом з цим, суд погодився із розрахунками пені, 3% річних та інфляційних втрат, які долучені позивачем до позовної заяви, однак, оцінюючи можливість зменшення розміру пені, суд врахував, що відповідач є державною організацією, видом діяльності якої є забезпечення військових частин фондами, комунальними послугами та енергоносіями; те, що заборгованість за поставку природного газу частково оплачена відповідачем, а також те, що позивачем доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання останньому збитків в результаті дій саме відповідача, не надано. Врахувавши наведене, а також дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, суд дійшов висновку, що справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, є зменшення розміру пені на 50%, тобто до 214  273,34 грн.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду в частині зменшення пені, позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2025 року у справі №909/1255/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі в розмірі 214 273,34 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. Зокрема, зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України та всупереч правовим висновками Верховного Суду та ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог з наступних підстав. Відтак, враховуючи умови договору, норми законодавства, якими врегульовано зобов`язальні правовідносини з поставки вважає, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 214 273,34 грн обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню. Поряд з цим, зазначає, що відповідачу було поставлено природного газу на загальну суму 5 125 085,96 грн, сума несплаченого основного боргу складає 3 125 086,36 грн, тобто несплата основного боргу склала приблизно 60%, тоді як сума пені, нарахована відповідно до договору, становить лише 428 546,68 грн, що складає приблизно 13% від суми несплаченої основної заборгованості, відтак, заявлена сума пені не є надмірно великою до боргу відповідача враховуючи процентне співвідношення виконання зобов`язання. Наголошує, що зменшуючи розмір пені на 50 %, суд таким чином хоче ототожнити зменшення розміру пені з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання (стаття 218 Господарського кодексу України), тоді як зі змісту статті 233 Господарського кодексу України, яка регулює зменшення розміру штрафних санкцій, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільненням його від відповідальності, поряд з цим, зменшення розміру пені на 50 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач - Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що позивачем з метою отримання коштів за поставлений природний газ в кількості 188,78263 тис. куб.м. на загальну суму 3 125 086,36 грн. не було надіслано на адресу Івано-Франківською квартирно-експлуатаційною частиною району відповідної вимоги (як це передбачено ч. 2 ст. 530 ЦК України) так як строк (термін) виконання боржником обов`язку - оплати за поставлений споживачу на бездоговірній основі природного газу в кількості в кількості 188,78263 тис. куб.м. на загальну суму 3 125 086,36 грн. не встановлений, тому строк оплати не настав. Водночас вважає, відсутні правові підстави стягнення основного боргу, а також відсутні правові підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат, у зв`язку з тим, що строк сплати основного боргу не настав.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилось в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за клопотаннями представників сторін та на підставі відповідних ухвал суду.
Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2025 року у справі №909/1255/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі в розмірі 214 273,34 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”  відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 04.09.2018 № 962, здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.
28 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (постачальник) та Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина (району) (споживач) укладено договір № 08-4583/23-БО-Т постачання природного газу, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ за ДК 021:2015 код 09120000-6 “Газове паливо” (природний газ), а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Згідно з п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 01.12.2023 по 31.12.2023 (включно) в кількості 120,81752 тис. куб.м.
Відповідно до п. 2.4 Договору споживач зобов`язався самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування обсягів за цим договором. В будь-якому випадку, обсяг визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до п.3.5 цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу.
В п. 3.5 договору сторони визначили, що приймання передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
За змістом п. 3.5.1 договору, споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.
Відповідно до п. 3.5.2 договору, на підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.
Згідно з п. 3.5.3 договору, споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.
У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього Договору (п. 3.5.4 договору).
За змістом п. 4.1 договору, ціна природного газу за 1000 куб. м. з ПДВ з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовлені потужності на добу, за цим договором становить 16 553, 89 грн.
Згідно з п. 4.3 договору, загальна вартість цього договору на дату укладення становить 1 666 666,61 грн, крім того ПДВ - 333 333,33 грн, разом з ПДВ - 1 999 999,94 грн.
Відповідно до пункту 5.1 договору, оплата за природний газ за розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 5.5 цього Договору.
Відповідно до п. 5.3 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови оплати споживачем 100% вартості природного газу, замовленого на попередній розрахунковий період та 100% оплати вартості фактично переданого природного газу у попередні розрахункові періоди.
За змістом п.6.2 договору, споживач зобов`язаний, зокрема, самостійно контролювати власне використання природного газу за цим договором і своєчасно    корегувати замовлені обсяги шляхом підписання додаткової угоди; самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу, зазначених в п. 2.1 цього договору, без коригування додатковою угодою.    
Згідно з п. 7.1 договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках передбачених законодавством і цим договором.
В п. 7.2 договору сторони визначили, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Відповідно до п. 13.1 договору, даний договір набирає чинності з дати підписання і діє в частині поставки газу до 31.12.2023 (включно), а в частині розрахунків - до повного їх виконання.
Відповідно до підписаного та скріпленого печатками обох сторін акту приймання-передачі природного газу від 12.01.2024, на виконання договірних зобов`язань позивач поставив відповідачу в грудні 2023 року природний газу на загальну суму 5 125  085,96 грн, який відповідач оплатив частково у сумі 1 999  999,60 грн, в підтвердження чого позивач надав суду Інформацію про надходження коштів на рахунки ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” за період з 15.09.2023 по 15.04.2024. 
Згідно з розрахунками позивача, за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідачу нараховано 428  546,68 грн пені, 72  747,91 грн 3% річних та 238  142,99 грн інфляційних втрат.
У грудні 2024 року ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” звернулося до суду з цим позовом про стягнення з Івано-Франківської квартирно - експлуатаційної частини (району) 3 864  523,94 грн заборгованості, з яких: 3 125  086,36 грн – основний борг, 428  546,68 грн – пеня, 72  747,91 грн – 3% річних та 238  142,99 грн – інфляційні втрати.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як визначено в  ст.1 Закону України “Про ринок природного газу”  споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.
Згідно з ч.1  ст.12 Закону України “Про ринок природного газу”  постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.    
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Обов`язок покупця щодо оплати товару передбачено частиною 1 ст.692 ЦК України.
Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Колегією суддів встановлено, що відповідач лише частково розрахувався за поставлений позивачем природній газ, заборгувавши останньому 3 125  086,36 грн.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання  за кожен день прострочення виконання.
У ч.6 ст.231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
У п. 7.2 договору сторони визначили, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що такі є правильними, відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача 428  546,68 грн пені, 72  747,91 грн 3% річних та 238  142,99 грн інфляційних втрат є підставними та обґрунтованими.
Разом з тим, рішенням суду першої інстанції зменшено розмір заявленої до стягнення пені на 50% (а саме: пеню з 428  546,68 грн до 214  273,34 грн).
З наведеним позивач не погодився та оскаржив рішення місцевого господарського суду в цій частині.
Згідно з ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З приводу наведеного, колегія суддів зазначає наступне:
Частиною 1 ст.233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Разом з цим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафу, пені).
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та постановах Верховного Суду.
У постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 Господарського кодексу України і частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.
Зменшуючи розмір пені, місцевим господарським судом враховано, зокрема те, що відповідач є державною організацією, видом діяльності якої є забезпечення військових частин фондами, комунальними послугами та енергоносіями; те, що заборгованість за поставку природного газу частково оплачена відповідачем, а також те, що позивачем доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання останньому збитків в результаті дій саме відповідача, не надано, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50 відсотків, тобто до 214  273,34 грн.
Колегія суддів не вбачає в діях місцевого господарського суду будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права. Суд на власний розсуд вирішив зменшити розмір пені, зважаючи на встановлені ним обставини та колегія суддів вважає обґрунтованим та доцільним такий висновок.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що стягнення з відповідача такої суми пені компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків сплати боргу, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання. Суд враховує, що чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами  ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Крім цього, колегія суддів враховує, що позивач не надав суду доказів понесення ним збитків та їх суми,  у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості проданого газу, а також доказів на підтвердження погіршення власного фінансового стану, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності, внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем вартості газу.
Колегія суддів відхиляє твердження скаржника щодо неврахування судом першої інстанції інтересів останнього, оскільки пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, з урахуванням того, що рішенням місцевого господарського суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати у повному обсязі, а також зменшено розмір неустойки лише на 50%, що на думку апеляційного суду забезпечує захист майнових прав та інтересів позивача, а також відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову та зменшення пені на 50%.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та такі не спростовують висновків місцевого господарського суду про зменшення розміру неустойки. Колегія суддів не вбачає підстав, передбачених ст.277 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2025 року у справі №909/1255/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”  – без задоволення.
Матеріали справи №909/1255/24 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 01 вересня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.

Суддя                                                                                          Бойко С.М.

          Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.