ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 р. 	Справа № 440/6963/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2024, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, м. Полтава,  по справі № 440/6963/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач), у якій, з урахуванням уточненої позовної заяви просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, що полягає у не зарахуванні стажу за період роботи в податкових органах з 14.06.1994 по 15.11.1996 при переведенні на пенсію за віком, яка призначається відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до стажу державної служби, згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 від 15.05.1980, період роботи в податкових органах з 14.06.1994 по 15.11.1996 відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, обчисливши таку пенсію виходячи із 60% заробітної плати.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, що полягає у не зарахуванні до стажу державної служби ОСОБА_1 періоду роботи на посадах в Державній податковій інспекції по м. Миргород Полтавської області з 14 червня 1994 року по 15 листопада 1996 року при переведенні на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ від 10.12.2015.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити (з урахуванням проведених виплат) ОСОБА_1 з 14 березня 2024 року пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993, Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ від 10.12.2015, зарахувавши до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи на посадах в Державній податковій інспекції по м. Миргород Полтавської області з 14 червня 1994 року по 15 листопада 1996 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень шістедсят копійок).
Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області,  не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення постановлене при неправильному застосуванні норм матеріального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 р. по справі № 440/6963/24 та прийняти нове рішення, яким  позов залишити без задоволення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що розрахунок заробітної плати для обчислення пенсії ОСОБА_1 проведено відповідно до Постанови КМУ №622 від 14.09.2016 року «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» з урахуванням посадового окладу, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років згідно довідки №1600-0503-8/18046 від 11.03.2024 року. Станом на 01.05.2016 року стаж державного службовця ОСОБА_1 становить 19 років 03. місяці 28 днів. Довідку про розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією ОСОБА_1 не надавала. Період роботи з 04.11.1994 по 15.11.1996 не підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, оскільки у цей період ОСОБА_1 працювала на посаді в період перебування на якій було присвоєно персональне звання, а не ранг державного службовця. Відповідач зазначив, що призначення та перерахунок пенсії ОСОБА_1 здійснено відповідно до норм чинного законодавства. 
Позивачка, подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просила  суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін.
На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 11.09.2021 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується рішенням Миргородського об`єднаного управління ПФУ у Полтавській області про призначення пенсії №163650003096 від 18.08.2021 (а.с. 68).
14.03.2024 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою за призначенням/перерахунком пенсії, в якій просила перерахувати пенсію у зв`язку з переходом на інший вид пенсії за Законом України "Про державну службу" (а.с. 64-65), та з пакетом документів, перелік яких наведено у розписці-повідомленні, які прийнято 14.03.2024 і зареєстровано за №994 (а.с. 66).
22.03.2024 за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 , Миргородським об`єднаним управлінням ПФУ в Полтавській області прийнято рішення про перерахунок пенсії №163650003096, яким призначено ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з 14.03.2024 (а.с. 15).
У рішенні №163650003096 від 22.03.2024 пенсійним органом зазначено, що страховий стаж (повний) становить 41 рік 1 місяць 24 дні, у тому числі: Держслужбовці (посади ст. 25 ЗУ №3723) - 24 роки 7 місяців 5 днів. Загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 60%. З 14.03.2024-31.03.2024, з 01.04.2024 по 09.09.2026, з 10.09.2026 - довічно розмір пенсії з надбавками - 9606,90 грн.
Згідно розрахунку страхового стажу форми РС-право, здійсненого пенсійним органом, ОСОБА_1 має страховий стаж 41 рік 1 місяць 24 дні, у тому числі: Держслужбовці (посади ст. 25 ЗУ №3723) - 24 роки 7 місяців 5 днів (а.с. 16).
Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, що полягає у не зарахуванні періоду роботи в податкових органах з 14.06.1994 по 15.11.1996 до стажу державної служби при переведенні на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, позивач звернулася до суду з позовом у цій справі.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу державної служби ОСОБА_1 періоду роботи з 14 червня 1994 року по 15 листопада 1996 року на посадах у Державній податковій інспекції по м. Миргород Полтавської області.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками, з огляду на таке.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
У ч.1, ч.2 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
В свою чергу, положеннями ст.6 КАС України врегульовано, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
10 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято (новий) Закон України «Про державну службу» №889, який набрав чинності 01.05.2016 року.
Відповідно до п.2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.
Відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (далі по тексту - Закон №889-VIII) пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно із пунктами 10, 12 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №500/5183/17.
Розпорядженням №163650003096 від 19.03.2024 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”. Розрахунок пенсії проведений з урахування довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №1600-0503-8/18046 від 11.03.2024 року та стажу державної служби за період з 04.03.1997 року по 01.05.2016 року - 19 років 03 місяці 28 днів.
Отже, відповідачем не зараховано до стажу державної служби позивача періоди її роботи з 14.06.1994 по 15.11.1996 р. на посадах в податкових органах .
Згідно із пунктом 8 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Також відповідно до п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону.
Частиною 18 ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Згідно із пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283) (в редакції, чинного до 01.05.2016) до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи (пункт 4 Порядку №283).
Відповідно до п.342.1 ст.342 Податкового кодексу України посадовою особою контролюючого органу може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено законом, та на яку покладено виконання завдань, зазначених у цьому Кодексі та Митному кодексі України.
Пунктом 342.4 ст.342 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
За приписами п.342.5 ст.342 Податкового кодексу України посадові особи, які вперше зараховуються на службу до контролюючих органів і раніше не перебували на державній службі, складають присягу державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".
Згідно п.342.6 ст.342 Податкового кодексу України правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України "Про державну службу" та іншими законами.
Відповідно до п.344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».
При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Згідно з статтею 343 Податкового кодексу України посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються, зокрема, такі спеціальні звання: інспектор податкової служби I рангу; інспектор податкової служби II рангу; інспектор податкової служби III рангу; радник податкової служби I рангу; радник податкової служби II рангу; радник податкової служби III рангу.
Приписами пункту 57 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України установлено, що спеціальні звання податкової служби, встановлені цим Кодексом, присвоюються посадовим особам контролюючих органів, яким раніше було присвоєно спеціальні звання податкової та митної служби, за таким співвідношенням незалежно від займаних посад, зокрема, спеціальне звання органів доходів і зборів - інспектор податкової та митної справи III рангу, спеціальне звання органів державної податкової служби - інспектор податкової служби II рангу; спеціальне звання органів доходів і зборів - інспектор податкової та митної справи II рангу, спеціальне звання органів державної податкової служби - інспектор податкової служби III рангу; спеціальне звання органів доходів і зборів - інспектор податкової та митної справи I рангу, спеціальне звання органів державної податкової служби - інспектор податкової служби I рангу.
Період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоювалися спеціальні та/або персональні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Водночас, норми Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 №509-XII, який був чинний до 20.11.2012 року, в період перебування позивача на посадах в податкових органах, визначали, що правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".
З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що посадові особи податкових органів, яким присвоєно спеціальні та/або персональні звання, є державними службовцями, а тому періоди роботи (служби) в податкових органах зараховуються до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.07.2018 по справі №586/965/16-а та від 18.03.2021 по справі №500/5183/17.
З копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (а.с. 8-12, 49-55) підтверджено, що 14.06.1994 позивач була прийнята на посаду старшого державного податкового інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб, управління податків та зборів Державної податкової інспекції Міністерства фінансів УРСР по м. Миргород, Полтавської області в порядку переводу АТ "Укрпрофоздоровниця" (запис №11), 15.09.1994  ОСОБА_1 переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб, управління податків і зборів Державної податкової інспекції Міністерства фінансів УРСР по м. Миргород, Полтавської області (запис №12), 14.06.1994 позивач прийняла присягу державного службовця (запис №13), 04.11.1994 позивачу присвоєно персональне звання інспектор податкової служби ІІ рангу (запис № 14), 15.11.996 ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (запис №15).
Враховуючи те, що позивач у спірний період з 14.06.1994 по 15.11.1996, працювала у податкових органах, прийняла присягу державного службовця, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави, їй присвоювались відповідні ранги державних службовців та персональні/спеціальні звання, суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було протиправно не зараховано позивачу до стажу державної служби вище зазначений період.
Таким чином, доводи відповідача, що займані посади у вказаний період роботи в органах податкової служби не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених Законом України "Про державну службу", з огляду на присвоєння позивачу як посадовій особі контролюючого органу спеціальних звань, висновків суду не спростовують з підстав викладених вище.
Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем довідки про розмір виплат що включаються в заробіток за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією, відповідно до Постанови КМУ №622 від 14.09.2016 року, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки з матеріалів справи встановлено, що позивач разом із заявою від 14.03.2024 року про призначення/перерахунок пенсії надала пенсійному органу довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби №1600-0503-8/18045 від 11.03.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) а.с. 17, 18).
Вищезазначені довідки складені за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року №1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям", та містять відображення складових заробітної плати: посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років, на які нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також дані про розмір місячної премії та інші виплати (матеріальна допомога, премії, нараховані за період, що перевищує календарний місяць) в частині, що відповідає календарному місяцю, які визначені в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії.
На всі види оплати праці, включені в довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Отже, всі відображені в довідках види оплати праці є складовими частинами заробітної плати позивача, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому вони мають братися до уваги при розрахунку розміру пенсії позивача.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 по справі № 440/6963/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова