ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 671/768/25
Провадження № 22-ц/820/1727/25

Хмельницький апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Дубова М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 06 червня 2025 року, суддя Никифоров Є.О., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Відділ соціального захисту населення Волочиської міської ради, про визнання особи безвісно відсутньою,

встановив:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про визнання безвісно відсутніми своїх повнолітніх дочок, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також встановити факт, що її онук, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є єдиною особою другого ступеня споріднення при відсутності осіб першого ступеня споріднення із заявником, яка може доглядати за нею як інвалідом першої групи «Б» загального захворювання.
На обґрунтування заяви зазначила, що вона є особою з інвалідністю І «Б» групи з 05.10.2021 довічно та потребує стороннього догляду.
Вона має двох дочок від різних чоловіків, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які догляд за нею не здійснювали. В той же час її онук, ОСОБА_4 , здійснював за нею постійний догляд, піклувався про стан її здоров`я, забезпечував усім необхідним для життя. 
Однак, враховуючи ту обставину, що у неї є інші родичі першого ступеня споріднення (дочки), тому ОСОБА_4 було відмовлено у наданні відстрочки на підставі п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Дочки заявника з початком повномасштабного вторгнення рф в Україну виїхали за кордон, більше двох років не спілкуються з нею, їй невідомо місцезнаходження дочок. 
У зв`язку із призовом онука на військову службу по мобілізації, вона позбавлена можливості отримувати послуги із догляду на непрофесійній основі, які надавав ОСОБА_4 .
Тривала відсутність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за місцем проживання, відсутність відомостей про їх місцезнаходження, на думку заявника, є підставою для визнання дочок безвісно відсутніми на підставі положень ст. 43 ЦК України.
Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 06.05.2025 судом відмовлено у відкритті провадження в частині вимог про встановлення факту того, що онук заявника,  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , є єдиною особою другого ступеня споріднення при відсутності осіб першого ступеня споріднення із заявником, яка може доглядати за заявником.
Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 06.06.2025 в задоволенні заяви відмовлено.
У мотивувальній частині свого рішення суд послався на відсутність у справі доказів на підтвердження обставин щодо звернення ОСОБА_1 до поліції з приводу зникнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , або до інших компетентних органів для встановлення місцезнаходження дочок за кордоном. Сама по собі фактична відсутність відомостей про місце перебування особи, про яку вірогідно відомо, що вона жива, але немає точних відомостей про її місце перебування, не дає суду підстав для визнання такої фізичної особи безвісно відсутньою.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зауважила, що у зв`язку із відсутністю у неї даних про місцезнаходження дочок, наявні правові підстави для визнання їх безвісно відсутніми.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими судом, в судове засідання не з`явилися.
Перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановлено, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочками ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою Копачівського старостинського округу Волочиської міської територіальної громади Волочиської міської ради Хмельницької області від 16.04.2025, №78, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але зі слів ОСОБА_1 відсутні більше двох років за адресою їх реєстрації, місцезнаходження невідоме, є дані, що вони виїхали за кордон.
Згідно з інформацією, отриманою з Єдиного демографічного реєстру №№1353105, 1353138, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 14.05.2025, за період з 01.01.2020 по 14.05.2025 ОСОБА_2 неодноразово перетинала державний кордон України: 15.03.2022 на виїзд, 13.04.2023 на в`їзд, 17.06.2023 на виїзд, 18.06.2023 на в`їзд та цього ж дня на виїзд; ОСОБА_3 також неодноразово перетинала кордон України за період з 01.01.2020 по 14.05.2025, 08.05.2022 на виїзд, 08.05.2022 на в`їзд, 12.05.2022 на виїзд, 23.05.2022 на в`їзд та 21.06.2022 на виїзд.
Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України.
Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Згідно з положеннями ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (ч. 1 ст. 307 ЦПК України).
Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (ч. 1 ст. 308 ЦПК України).
Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
Положеннями ст. 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.
Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.
Вказане відповідає висновками Верховного Суду у постановах: від 07.05.2018 у справі №225/1297/17, від 22.11.2018 у справі №225/882/17, від 05.02.2020 у справі №756/17293/17, від 06.05.2020 у справі №760/3112/16-ц, від 05.06.2024 у справі №183/7128/23, від 11.11.2024 у справі №229/4416/21.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оскільки заявник належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суду не надала, зокрема, не довела відсутності відомостей про дійсне місце перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , неможливості отримання цих відомостей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.
Колегія суддів зауважує, що сам по собі факт втрати зв`язку ОСОБА_1 з дочками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутність у заявника відомостей про їх місце перебування за наявності доказів виїзду вказаних осіб за межі України в 2022-2023 роках, не є безумовною підставою для визнання останніх безвісно відсутніми. 
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 06 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06 серпня 2025 року.

Судді:                                Р.С. Гринчук 

                                                                               А.М. Костенко

                                                                               Т.В. Спірідонова