П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/2746/25	

Категорія:113020000          Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 16.04.2025 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби (далі – ГУ ДМС) України в Одеській області про:
-          визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області №375197 від 27 листопада 2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та №51002500086819 від 27 листопада 2023 року про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 видану громадянці Білорусь – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-          зобов`язання ГУ ДМС в Одеській області поновити посвідку на постійне проживання громадянці Білорусь – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що вона є громадянкою Білорусії. 19 березня 2020 року ОСОБА_4 документовано посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , дата закінчення строку дії 18 березня 2030 року. У 2023 році відповідачем прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та рішення про скасування посвідки на постійне проживання. Вважаючи такі рішення протиправними позивач звернулася до суду з цим позовом.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що до ГУ ДМС в Одеській області надійшов лист ДСІОБГ ДМС від 08 листопада 2023 року №8.11948/8.1.1-23, яким надіслано для розгляду подання Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України від 06 листопада 2023 року №30/3/1-12110 щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію". У вказаному поданні зазначено, що громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , багаторазово (з 2020 року по теперішній час перебувала у нетривалих зареєстрованих шлюбах з чотирма іноземними громадянами) реєструвала шлюб з іноземними громадянами, які у подальшому звертались до територіальних органів ДМС із заявами про надання дозволу на імміграцію в Україну, після отримання якого були документовані посвідками на постійне проживання. Враховуючи викладене, а також відповідно до п.3 ч.1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", Департамент контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки СБУ звернувся з поданням про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянці Руспубліки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також вжиття інших заходів правового реагування у зв`язку з тим, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Доводи апеляційної скарги:
-          подання спеціально уповноважених органів про скасування особі дозволу на імміграцію не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, на відміну від рішення органу ДМС. Тож обґрунтованість такого подання має перевірятися органом ДМС, як суб`єктом управлінської діяльності, який на підставі цього подання приймає рішення, що є предметом перевірки у адміністративному судочинстві. У свою чергу, рішення ДМС як суб`єкта управлінської діяльності повинно відповідати критеріям, наведеним у ч.2 ст. 2 КАС України, розуміння змісту вимог щодо дотримання яких має бути однаковим для усіх суб`єктів управлінської (адміністративної) діяльності, що регулюється іншими нормативними актами. Зокрема, якщо йдеться про критерій обґрунтованості рішення ДМС, то таке рішення має прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття (вчинення дій). Дискреція дозволяє адміністративному органу прийняти найбільш зважене в конкретних умовах рішення, засноване на особистих (власних) оцінках обставин, а не на чіткому приписі норми права (не формально). 
-          орган ДМС при прийнятті рішення повинен виходити із конкретних обставин, ураховувати особу іммігранта, його спосіб життя та поведінку, а також оцінити чи є достатньою наявна у нього інформація для прийняття відповідного рішення з огляду на те, які наслідки воно матиме для іммігранта. Однак, з оскаржуваного рішення суду видно, що суд першої інстанції не надавав оцінку тому, чи використав відповідач надані йому повноваження з метою ухвалення рішення, яке б відповідало критеріям, наведеним у ч.2 ст. 2 КАС України, не перевірили чи досліджувалися відповідачем будь-які інші документи чи докази, окрім подання Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України. Натомість, суд першої інстанції обмежився лише констатацією факту наявності цього подання, як достатньої підстави для прийняття спірного рішення.
У відзиві ГУ ДМС України в Одеській області на апеляційну скаргу вказується, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки є необґрунтованими та такими, що суперечать правовим нормам діючого законодавства.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_2 є громадянкою Республіки Білорусь, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , виданий 06 червня 2013 року, терміном дії до 06 червня 2023 року.
03 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, де підставою його надання зазначено: перебування у шлюбі понад два роки із громадянином України, п.1 ч.3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію".
01 вересня 2019 року ГУ ДМС в Одеській області надано дозвіл на імміграцію в Україну № НОМЕР_3 ОСОБА_3 на підставі п.1 ч.3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" (а.с. 102).
19 березня 2020 року позивач документована посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 .
07 листопада 2023 року за вхід. №24125-23 до ГУ ДМС України в Одеській області надійшло подання Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України від 06 листопада 2023 року №30/3/1-12110 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для розгляду та прийняття відповідного рішення.
Подання обґрунтовано тим, що Департаментом, у ході здійснення заходів, спрямованих на викриття та протидію наявним загрозам національним інтересам, національній безпеці, суверенітету, територіальної цілісності України та виконання визначених законодавством завдань у сфері забезпечення державної безпеки отримано оперативну інформацію щодо громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документованої 19 березня 2020 року ГУ ДМС в Одеській області посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 на підставі дозволу на імміграцію, яка за наявними даними причетна до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції вихідців з країн так званого "міграційного ризику" та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України.
Враховуючи дані, які свідчать, що діяльність ОСОБА_5 становить загрозу національній безпеці України, захисту громадського порядку та законних інтересів громадян, керуючись п.3 ч.1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", пп.1 п.64 "Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321, Департамент просив розглянути питання щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27 листопада 2023 року, за результатами розгляду подання, начальником ГУ ДМС України в Одеській області затверджено Висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_3 .
Відповідно до Висновку вирішено скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 01 вересня 2019 року №375197 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 від 19 березня 2020 року.
27 листопада 2023 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №375197 про скасування дозволу на імміграцію в Україну видане громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.3 ч.1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію".
27 листопада 2023 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №51002500086819 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 на підставі пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилученім, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321 (далі – Порядок №321).
Супровідним листом від 28 листопада 2023 року вих.№5100.5.3-14305/51.1-23 ГУ ДМС в Одеській області надіслано позивачці рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та роз`яснено, що вона повинна з`явитися до відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в Одеській області та здати посвідку на постійне проживання.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах особової справи позивача документами та встановленими відповідачем обставинами підтверджено причетність ОСОБА_5 до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції вихідців з країн так званого "міграційного ризику" та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України, про що зазначено у Поданні Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України від 06 листопада 2023 року №30/3/1-12110. При цьому, як було зазначено, нелегальна міграція є однією з загроз національній безпеці України згідно зі Стратегією національної безпеки України, введеною в дію Указом Президента України від 14 вересня 2020 року №392/2020.
Суд першої інстанції зазначив, що у контексті зазначеного суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 29 травня 2023 року по справі №522/5683/22, де Суд зазначив, що з огляду на те, що на території України з 24 лютого 2022 триває військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, здійснення міграційним органом посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здійснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці.
ГУ ДМС України в Одеській області приймаючи рішення від 27 листопада 2023 року №375197 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за поданням Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України від 06 листопада 2023 року №30/3/1-12110, діяло правомірно, у відповідності до Закону України "Про імміграцію" та Порядку №1983, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його скасування. При цьому, оскільки підставою для прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 19 березня 2020 року слугувало скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ст. 12 Закону України "Про імміграцію", суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 27 листопада 2023 року №51002500086819 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 2 також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. 
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про імміграцію", Закону України "Про національну безпеку України", Закону України "Про контррозвідувальну діяльність", Закону України "Про Службу безпеки України", "Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий режим воєнного стану введено в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, строк якого неодноразово продовжувався Указами Президента України та діяв на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року №389-VIII, з наступними змінами та доповненнями (далі – Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Пунктом шостим ч.1 ст. 8 Закону №389-VIII передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Відповідно до п.2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 3 цього ж Указу передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.30-34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст.8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Відповідно ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі – Закон №3773-VI) іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Положеннями ч.1 ст.4 Закону №3773-VI визначають, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Відповідно п.1, пп.3 п.7, п.п.14, 35, 36, 37 "Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 (далі – Порядок №322) посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Обмін посвідки здійснюється у разі, зокрема, закінчення строку дії посвідки.
ДМС має право отримувати інформацію про особу з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі, необхідному для ідентифікації особи у зв`язку з оформленням посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміном.
У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особи без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.
Рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року №2491-III (далі – Закон №2491-III) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.
Відповідно до приписів ст. 12 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.
Згідно ч.4 ст. 11 Закону України "Про імміграцію", особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.
Відповідно ст. 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:
1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;
2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;
3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;
4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;
5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;
6) в інших випадках, передбачених законами України.
За приписами ч.ч.1-4 ст. 13 Закону України "Про імміграцію" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.
Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.
Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.
Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.
Згідно п.1 "Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321 (далі – Порядок №321), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Пунктом 64 Порядку №321 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:
1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію";
2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;
2-1) у разі прийняття рішення про відмову у визнанні особою без громадянства або скасування рішення про визнання особою без громадянства;
3) в інших випадках, передбачених законом.
Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/ територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування (пункт 65 Порядку № 321).
Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (далі – Порядок №1983).
Пунктом 21 Порядку №1983 визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, функціональні підрозділи Центрального управління СБУ, органи військової контррозвідки СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Згідно п.22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст. 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст. 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Згідно п.23 Положення №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.
Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.
Пунктом 24 Положення №1983 визначено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст. 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі. 
Відповідно п.п.3, 6, 9 та 10 ч.1 ст. 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21 червня 2018 року №2469-VIII (далі – Закон №2469-VIII):
-          громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;
-          загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;
-          національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз;
-          національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.
-          Відповідно ч.2 ст. 12 Закону №2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони входить, зокрема, Служба безпеки України, Державна міграційна служба України.
Згідно ч.1 ст. 19 Закону №2469-VIII Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, здійснюючи з неухильним дотриманням прав і свобод людини і громадянина: 1) протидію розвідувально-підривній діяльності проти України; 2) боротьбу з тероризмом; 3) контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури; 4) охорону державної таємниці.
Приписами ч.1 ст. 5 та п.2 ч.1 ст. 6 Закону України "Про контррозвідувальну діяльність" від 26 грудня 2002 року №374-IV обумовлено, що Служба безпеки України є спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності, підставами для проведення якої є виконання визначених законом завдань, зокрема, щодо контррозвідувального захисту органів державної влади, правоохоронних і розвідувальних органів, охорони державної таємниці.
Відповідно п.13 ст. 24 Закону України "Про Службу безпеки України" від 25 березня 1992 року №2229-XII Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана: брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.
Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983(надалі - Порядок № 1983).
Порядок № 1983 визначає, що запрошення для надання пояснень іммігрантів здійснюється тільки у разі необхідності такої.
Статтею 6 Закону України "Про контррозвідувальну діяльність" від 26 грудня 2002 року №374-IV визначено, що підставами для проведення контррозвідувальної діяльності є: 1) наявність достатньої інформації, що потребує перевірки за допомогою спеціальних форм, методів і засобів, про: здійснення розвідувальної діяльності проти України спеціальними службами іноземних держав, а також організаціями, окремими групами і особами; посягання на державний суверенітет, конституційний лад і територіальну цілісність України; терористичні посягання чи терористичну діяльність, кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку; 2) виконання визначених законом завдань щодо: контррозвідувального забезпечення економічного, інформаційного, науково-технічного потенціалу, оборонно-промислового і транспортного комплексів та їх об`єктів, національної системи зв`язку, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, військово-технічного співробітництва, дотримання міжнародних режимів нерозповсюдження; контррозвідувального забезпечення закордонних дипломатичних установ України, безпеки співробітників цих установ та членів їх сімей у державі перебування, відряджених за кордон громадян України, які обізнані у відомостях, що становлять державну таємницю, а також охорони державної таємниці в цих установах; контррозвідувального захисту органів державної влади, правоохоронних і розвідувальних органів, охорони державної таємниці; захисту посольств і представництв іноземних держав в Україні та їх співробітників від терористичних посягань; вивчення і перевірки осіб, які оформлюються для допуску до державної таємниці, до роботи з ядерними матеріалами та на ядерних установках чи залучених до конфіденційного співробітництва; забезпечення власної безпеки, у тому числі співробітників органів та підрозділів, що здійснюють контррозвідувальну діяльність, членів їх сімей та осіб, які допомагають і сприяють у здійсненні контррозвідувальної діяльності; інформаційно-аналітичного забезпечення органі
Підставами для проведення контррозвідувальних заходів підрозділами забезпечення внутрішньої і власної безпеки Державної прикордонної служби України та Управлінням державної охорони України є виконання визначених законом завдань щодо забезпечення охорони (захисту) державного кордону України, посадових осіб, стосовно яких здійснюється державна охорона, а для розвідувальних органів України також випадки, зазначені в ч.2 ст. 17 Закону України "Про розвідку".
Інформація про підстави, зазначені у цій статті, може міститися у заявах і повідомленнях громадян, осіб, залучених до конфіденційного співробітництва, посадових та службових осіб, громадських організацій, медіа; у матеріалах органів досудового розслідування та суду; у запитах, інформаціях та матеріалах спеціальних служб і правоохоронних органів іноземних держав, міжнародних установ і організацій; матеріалах правоохоронних органів та інших органів державної влади України щодо загроз державній безпеці України, матеріалах Служби безпеки України щодо організації, здійснення, форм і методів терористичної, розвідувальної та іншої діяльності на шкоду державній безпеці України; у запитах визначених Кабінетом Міністрів України повноважних державних органів, установ та організацій щодо надання допуску особам до державної таємниці і роботи з ядерними матеріалами та на ядерних установках.
Служба безпеки України, як державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України, наділена компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України тощо та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, окрім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їхньому виникненню, а також локалізацію та усунення загроз.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі №826/9102/18.
Колегія суддів акцентує увагу, що питання про скасування дозволу на імміграцію позивача було ініційовано відповідним поданням Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України від 06 листопада 2023 року №30/3/1-12110 для розгляду та прийняття відповідного рішення.
При цьому, СБУ як державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, наділена виключною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України тощо та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, крім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їх виникненню, а також локалізацію та усунення загроз.
Отже, відповідач позбавлений можливості мати обґрунтовані сумніви щодо достовірності встановлених обставин, а тому при винесенні оскаржуваного рішення діяв у спосіб визначений законодавством та в межах наявних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема у вказаному поданні зазначено, що у ході здійснення заходів, спрямованих на викриття та протидію наявним загрозам національним інтересам, національній безпеці, суверенітету, територіальної цілісності України та виконання визначених законодавством завдань у сфері забезпечення державної безпеки отримано оперативну інформацію щодо громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документованої 19 березня 2020 року ГУ ДМС в Одеській області посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 на підставі дозволу на імміграцію, яка за наявними даними, причетна до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції вихідців з країн так званого "міграційного ризику" та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України. Так, за інформацією, отриманою з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , багаторазово реєструвала шлюб з іноземними громадянами, які у подальшому звертались до територіальних органів ДМС із заявами про надання дозволу на імміграцію в Україну, після отримання якого були документовані посвідками на постійне проживання.
У підсумку подання встановлено, що діяльність ОСОБА_5 становить загрозу національній безпеці України, захисту громадського порядку та правоохоронних інтересів громадян, керуючись п.3 ч.1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", пп.1 п.64 "Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання" від 25 квітня 2018 року №321, Департамент просив розглянути питання щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Колегія суддів зазначає, що саме СБУ наділена компетенцією надавати оцінку наявності у діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенціальних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, а також повноваженнями щодо вжиття заходів превентивного характеру з метою протидії розвідувальній, розвідувально-підривній діяльності проти України, тим більше в умовах воєнного стану. Таким чином, подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання позивача в Україні, підготовлене службою в межах компетенції, визначеної Законом України "Про Службу безпеки України".
Як вбачається з Висновку про скасування дозволу на імміграцію від 27 листопада 2023 року у ході розгляду подання Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України від 06 листопада 2023 року №30/3/1-12110 відповідачем встановлено наступне:
"За інформацією, отриманою з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , багаторазово (з 2020 року по теперішній час перебувала у нетривалих зареєстрованих шлюбах з чотирма іноземними громадянами) реєструвала шлюб з іноземними громадянами, які у подальшому звертались до територіальних органів ДМС із заявами про надання дозволу на імміграцію в Україну, після отримання якого були документовані посвідками на постійне проживання, так:
1) 14.08.2020 ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з громадянином Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 1221 від 14.08.2020. На підставі зазначеного шлюбу у відповідності до пункту 6 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію" громадянину Комі ОСОБА_7 було надано дозвіл на імміграцію та 03.11.2020 документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_4 . Відповідно актового запису про розірвання шлюбу № 415 громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , 02.12.2020 розірвали шлюб. Після цього громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_6 залишив територію України.
2) 19.01.2021 ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з громадянином Республіки Узбекистан ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 67 від 19.01.2021. На підставі зазначеного шлюбу у відповідності до пункту 6 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію" громадянину ОСОБА_9 було надано дозвіл на імміграцію та 29.03.2021 документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_5 . Відповідно актового запису про розірвання шлюбу № 181 громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , 21.05.2021 розірвали шлюб. Після цього громадянин Узбекистану ОСОБА_10 29.04.2021 залишив територію України.
3) 25.05.2021 ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з громадянином Федеративної Республіки Нігерія Воді ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис № 963. На підставі зазначеного шлюбу у відповідності до пункту 6 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію" громадянину Воді ОСОБА_12 було надано дозвіл на імміграцію. 27.04.2023 Головний управлінням ДМС в Одеській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянину Федеративної Республіки Нігерія Воді ОСОБА_13 на підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію", оскільки заявником надані свідомо неправдиві відомості щодо свого місця проживання. 27.04.2023 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення про відмови в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання зазначеному громадянину. Відповідно актового запису про розірвання шлюбу №447 громадяни ОСОБА_2 та Воді ОСОБА_14 , 17.11.2021 розірвали шлюб. Проте громадянин Федеративної Республіки Нігерія Воді Брайт Удока територію України не залишив і на день складання цього висновку перебуває на території України незаконно.
4) 19.01.2022 ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з громадянином Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис № 85. На підставі зазначеного шлюбу у відповідності до пункту 6 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію" громадянину ОСОБА_15 було надано дозвіл на імміграцію та 02.01.2023 документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_6 . Заочним рішенням Малиновського районного міста Одеса від 03.07.2023 задоволено позовну заяву громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 щодо розірвання шлюбу з громадянином Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_15 .
Ураховуючи нетривалі строки перебування громадянки Республіки Білорусь та іноземців у шлюбах, відсутність доказів наявність у них стосунків до шлюбу, спільного проживання як чоловіка та дружини, створення сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, у сукупності з тривалістю шлюбних відносин підтверджує, що шлюби між громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_16 та зазначеними вище іноземцями були укладений без наміру створити сім`ю, а виключно для легалізації останніх на території України.".
Колегія суддів акцентує увагу, що вказані висновки міграційного органу підтверджується матеріалами особової справи позивача, що наявна в матеріалах справи, зокрема актовими записами про шлюб та судовими рішеннями про розірвання шлюбу (щодо кожного з перелічених шлюбів).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявними в матеріалах особової справи позивача документами та встановленими відповідачем обставинами підтверджено причетність ОСОБА_5 до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції вихідців з країн так званого “міграційного ризику” та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України, про що зазначено у Поданні Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України від 06 листопада 2023 року №30/3/1-12110. При цьому, як було зазначено, нелегальна міграція є однією з загроз національній безпеці України згідно зі Стратегією національної безпеки України, введеною в дію Указом Президента України від 14 вересня 2020 року №392/2020.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає подання Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України від 06 листопада 2023 року №30/3/1-12110 (пропозицією щодо скасування дозволу на імміграцію позивача в Україну з метою запобігання й усунення загрози безпеці України) внесено на розгляд і вирішення ГУ ДМС України в Одеській області у межах повноважень, на підставах та у спосіб, передбачені законом.
Стосовно рішення ГУ ДМС України в Одеській області про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_7 від 27 листопада 2023 року колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 "Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання" затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі – Порядок №322).
Пунктом 1 Порядку №322 передбачено, що посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Згідно п.п.4 п.63 Порядку №322, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.
Відповідно п.п.64-66 Порядку №322 рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування. Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття. Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.
Згідно пп.1 п.64 Порядку №322 оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Постанови Кабінету Міністрів від 25 квітня 2018 року №321 (далі – Порядок №321) посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ст. 12 Закону №2491-ІІІ.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про обґрунтованість прийняття рішення ГУ ДМС України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну виданого громадянці Білорусь – ОСОБА_3 , та відповідно посвідки на постійне проживання.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та є тотожними відзиву на позовну заяву, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 24 червня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.