Номер провадження: 22-ц/813/3678/25 
Справа № 500/3884/17
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т.П.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2023 року 
у цивільній справі за заявою Акціонерного товариства «Сенс-Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа по цивільній справі №500/3884/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів та припинення поруки,

встановив:
У травні 2023 року АТ «Сенс-Банк» звернулось до суду з вказаною вище заявою, в якій просило поновити строк на пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі №500/3884/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів та припинення поруки.
Вимоги вказаної заяви обґрунтовані тим, що у проваджені Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області перебувала вказана вище цивільна справа.
Постановою Одеського апеляційного суду від 18.07.2019 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2018 року скасовано, позов АТ «Укрсоцбанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 2006/13-2.06/1065 від 25.12.2006 року станом на 30.05.2017 року у розмірі 27 982,66 доларів США, з яких: 23 943 долара США заборгованість за кредитом і 4 039,66 доларів США заборгованість по відсоткам, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 10 923,05 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції і 16 384,57 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, відмовлено АТ «Укрсоцбанк» у позові до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 2006/13-2.06/1065 від 25.12.2006 року, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано припиненим договір поруки № 07-15/1320 від 25.12.2006 року між Акціонерно-комеційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , визнано припиненим договір поруки № 07-15/1321 від 25.12.2006 року між Акціонерно-комеційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , визнано припиненим договір поруки № 07-15/1322 від 25.12.2006 року між Акціонерно-комеційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , відмовлено ОСОБА_1 у позові до АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору кредиту № 2006/13-2.06/1065 від 25.12.2006 року і іпотечного договору від 25.12.2006 року, стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь держави 704, 80 грн судового збору.
Постановою Верховного суду від 19.05.2021 року постанову Одеського апеляційного суду від 18.07.2019 року в частині вирішення первісного позову АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів залишено без змін.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2023 року замінено сторону виконавчого провадження з виконання рішення по цивільній справі № 500/3884/17 за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу зі стягувача АТ «Укрсоцбанк» - на АТ «Альфа-Банк».
Підставою пропуску строку заявник зазначив перебування справи у суді апеляційної інстанції до жовтня 2022 року, впровадження на території України воєнного стану та заміну попереднього стягувача на АТ «Альфа-Банк», яке змінило назву на АТ «Сенс-Банк», лише у січні 2023 року.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2023 року поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №500/3884/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів та припинення поруки.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2023 року та відмовити в задоволенні заяви АТ «Сенс-Банк» .
За доводами апеляційної скарги, поза увагою суду першої інстанції залишилась неспроможність наведених заявником причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, як з дня набрання законної сили рішенням у цій справі (18.07.2019 року), так і з дня отримання АТ «Альфа-Банк» від АТ «Укрсоцбанк» усіх прав та обов`язків за передавальним актом (15.10.2019 року) минуло більше трьох років . Крім того, скаржниця зауважує, що у 2021 році АТ «Альфа-Банк» зверталось до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, від якої у подальшому відмовилось, повторно звернувшись із такою лише у 2023 році.
Також скаржниця зауважує про порушення судом першої інстанції її прав на участь у судовому засіданні, не повідомивши належним чином про дату, час і місце розгляду справи.
У судовому засіданні представниця скаржниці ОСОБА_1 – адвокат Монастирна І.О. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримала, представник АТ «Сенс-Банк» - Байрамов О.В., заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржувану ухвалу суду без змін, як законну та обґрунтовану.
Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, із заявою (клопотанням) про відкладення розгляду справи не звертались, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. 
Апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю — доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам ухвала суду в частині, що переглядається апеляційним судом, не відповідає, з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, постановою Одеського апеляційного суду від 18.07.2019 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2018 року скасовано, позов АТ «Укрсоцбанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 2006/13-2.06/1065 від 25.12.2006 року станом на 30.05.2017 року у розмірі 27 982,66 доларів США, з яких: 23 943 долара США заборгованість за кредитом і 4 039,66 доларів США заборгованість по відсоткам, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 10 923,05 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції і 16 384,57 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, відмовлено АТ «Укрсоцбанк» у позові до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 2006/13-2.06/1065 від 25.12.2006 року, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано припиненим договір поруки № 07-15/1320 від 25.12.2006 року між Акціонерно-комеційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , визнано припиненим договір поруки № 07-15/1321 від 25.12.2006 року між Акціонерно-комеційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , визнано припиненим договір поруки № 07-15/1322 від 25.12.2006 року між Акціонерно-комеційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , відмовлено ОСОБА_1 у позові до АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору кредиту № 2006/13-2.06/1065 від 25.12.2006 року і іпотечного договору від 25.12.2006 року, стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь держави 704, 80 грн судового збору.
Постановою Верховного суду від 19.05.2021 року постанову Одеського апеляційного суду від 18.07.2019 року в частині вирішення первісного позову АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів залишено без змін.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2023 року замінено сторону виконавчого провадження з виконання рішення по цивільній справі № 500/3884/17 за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу зі стягувача АТ «Укрсоцбанк» - на АТ «Альфа-Банк».
Вказаним судовим рішенням встановлено, що 10.09.2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені в передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року, яке змінило назву на АТ «Сенс-Банк».
Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.
Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.
Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
Відповідно до висловлених раніше правових висновків Великої Палати Верховного Суду (дивитись mutatis mutandis постанову Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі №916/617/17, пункти 73-75) оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.
На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.
Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.
Також питання про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачі його дубліката чи інших процесуальних питань, які стосуються процедури пред`явлення виконавчого документа до виконання, пов`язані з процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні як юридичному процесі в силу умов частини п`ятої статті 15 Закону про виконавче провадження, а з процесуальним правонаступництвом, передбаченим статтею 55 ЦПК України, - в силу другої частини цієї статті.
Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, закінченому повним виконанням рішення суду, колегія суддів зауважує про таке.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.
Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.
Якщо ж виконавче провадження на закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.
Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного статусу стягувача у виконавчому документі.
Відповідно до ст. 12 та п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VIII виконавчі документи, у томі числі і ті, що були, видані до набрання чинності цим Законом, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені у вказаних правових нормах, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.
Отже зважаючи на стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту № 2006/13-2.06/1065 від 25.12.2006 року та судових витрат постановою Одеського апеляційного суду від 18.07.2019 року, яка відповідно до положень ст. 384 ЦПК України, набрала законної сили з дня її прийняття та відсутність у матеріалах справи доказів видачі Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області виконавчих документів на виконання вказаного вище судового рішення, строк пред`явлення виконавчого документа сплив 18.07.2022 року.
Задовольняючи заяву АТ «Сенс-Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був пропущений з поважних причин та таких, що не залежали від волі стягувача.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
24 лютого 2022 року Указом Президента України N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.
26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року N 2129-IX "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", яким розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1404-VIII доповнено пунктом 102, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України "Про виконавче провадження", як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
Воєнний стан запроваджений в Україні 24 лютого 2024 року наразі не припинено та не скасовано.
Таким чином, з огляду на положення пункту 102 розділу XIII Закону України "Про виконавче провадження", заява АТ «Сенс-Банк» про понволення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання подана у травні 2023 року є такою, що подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Зважаючи на викладене, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану перервалися та на час розгляду заяви стягувача не спливли, а тому відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданого в справі №500/3884/17.
За таких встановлених судом обставин, колегія судів відхиляє посилання скаржниці щодо неотримання стягувачем виконавчих листів у цій справі та обставини звернення АТ «Альфа-Банк» у 2021 році до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, від якої у подальшому відмовилось, як такі, що не впливають на вирішення питання по суті.
Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги стосовно неповідомлення скаржниці судом першої інстанції у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, з огляду на таке. 
Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (частина четверта статті 130 ЦПК України).
Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України в редакції днем вручення судової повістки є: Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як убачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було направлено ОСОБА_1 , на зареєстровану адресу місця її проживання, судову повістку про виклик у судове засідання, призначене на 21.09.2023 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення (т.3 а.с.54-85), яке повернулось до суду із відміткою про невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою».
Отже, посилання скаржниці на порушення судом вказаних вище норм не знайшли свого підтвердження.
Колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржувана ухвала суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотання АТ «Сенс-Банк» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа по цивільній справі №500/3884/17.
Керуючись ст.ст.367, 374,376, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Сенс-Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа по цивільній справі №500/3884/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів та припинення поруки.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 02 травня 2025 року.

Головуючий                                                                Ю.П. Лозко

Судді:                                                                        В.В. Кострицький

                                                                               М.В. Назарова