П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
28 липня 2025 року                                                                                         місто Київ
                                                                              
справа № 363/239/24
                                                                       провадження № 22-ц/824/5660/2025
         
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони:
позивач -  Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»
відповідач -  ОСОБА_1 
 
розглянувши  у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
 
на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Свєтушкіної Д.А.,
 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит № 1849743 від 18 лютого 2022 року,- 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2024 року позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту від 18 лютого 2022 року   № 1849743 у розмірі 18 000 грн. та судового збору в розмірі 2 684 грн.
 Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 лютого 2022 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 1849743 в електронній формі. 
За умовами п. 2.1, укладеного між позивачем та відповідачем Договору про споживчий кредит, позикодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 6 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 2.3 Договору про споживчий кредит установлено, що позика надається строком на 20 днів, який починається 18 лютого 2022 року та має бути повернута до 10 березня 2022 року.
Відповідно до п. 2.4 цей Договір є укладеним з моменту перерахування суми кредиту на банківський рахунок, вказаний споживачем та діє до повного виконання споживачем своїх зобов`язань за Договором. Позивачем в порядку встановленому п. 2.4 Договору, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 6 000 грн., що підтверджується повідомленням № 235/12 від 20 грудня 2023 року ТОВ «Платежі Онлайн».
ТОВ «ВЕЛЛФІН» виконало умови договору, а відповідач, в свою чергу, його порушив, чим спричинив заборгованість, яка станом на 20 грудня 2023 року становить 18 000 грн., з яких: 6 000 грн. -основний борг; 12 000 грн. - заборгованість за відсотками, тому позивач звернувся з цим позовом до суду.
Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року позов ТОВ «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 , задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором про споживчий кредит № 1849743 від 18 лютого 2022 року у розмірі 18 000грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН»  судовий збір у розмірі 2 684 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 17 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та частково задовольнити позов, в частині стягнення з нього на користь позивача 6 000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 665, 60 грн. заборгованості за відсотками.
 Вважає, рішення суду першої інстанції незаконним, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.
Вказує, що розмір нарахування відсотків за користування кредитом визначено у п. 2.5.1 Договору. 
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позивачем неправомірно здійснено нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12 000 грн. поза межами погодженого сторонами строку кредитування (20 днів). Останнім днем погашення заборгованості згідно пункту 2.3 Договору є 10 березня 2022 року, а тому відсотки повинні нараховуватись тільки за погоджений сторонами у договорі період. Стягнення відсотків поза межами цього періоду передбачений ст. 625 ЦК України, про що неодноразово зазначав у своїх висновках Верховний Суд.
Проте, зазначене судом першої інстанції враховано не було.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи, що при ухваленні рішення, суд належним чином дослідив та надав належної оцінки наданим позивачем доказам, в зв`язку з чим прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. В ході судового розгляду судом встановлено наявність між сторонами кредитних правовідносин, факт порушення відповідачем зобов`язань по договору та наявність заборгованості в сумі 18 000 грн. При цьому позивачем надано обґрунтовані докази порушення та невиконання відповідачем умов договору, а відповідач жодних доказів відсутності у неї заборгованості перед позивачем не надав.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від  21 липня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Установлено, що 18 лютого 2022 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 1849743, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 6 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.
Згідно з п. 2.3 Договору, строк позики складає 20 днів, кредит має бути повернутий до 10 березня 2022 року.
Згідно п. 2.4 Договору, цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.
Пунктом 2.5 Договору вказано, що строк та проценти за користування Кредитом за Договором є фіксованим та обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом на умовах:
Протягом строку дії Кредиту, встановленого пунктом 2.3. Договору, розмір основних процентів складає:
- 0.54 (нуль цілих п`ять десятих) процентів від суми Кредиту, але не менше ніж 50 (п`ятдесят гривень 00 копійок) за перший день користування Кредитом;
- 0.54 (нуль цілих п`ять десятих) процентів від суми Кредиту, щоденно, за кожен день користування Кредитом, починаючи з другого дня в межах строку Кредиту, зазначеного в пункті 2.3. цього Договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення Споживачем коштів на погашення Кредиту та належних на дату погашення платежів (п. 2.5.1. Договору).
Установлено, що вказаний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на офіційному веб-сайті і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. 
Також установлено, що вказаний кредитний договір, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 18 лютого 2022 року між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.
Також, установлено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту ТОВ «ВЕЛФІН», які регламентують порядок грошових коштів у позику фізичним особам, і приймаючи умови договору ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, у формі споживчого кредиту ТОВ «ВЕЛФІН» (п. 8.1, 8.2. Договору). Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.
Проте колегія суддів повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не може, виходячи з наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором позики, укладеним в електронній формі.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Установлено, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору,  підписали  договір про споживчий кредит на умовах, викладених у ньому. 
Як убачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.
У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.
Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як вбачається зі змісту Договору, кредит надається строком на 20 днів з 18 лютого 2022 року по 10 березня 2022 року. (пункт 2.3 Договору) (а.с. 15).
Пункт 2.5. Договору встановлює, що строк та проценти за користування кредитом за Договором про споживчий кредит обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування кредитом на наступних умовах:
2.5.1 протягом строку позики, встановленого пунктом 2.3 Договору, розмір основних процентів складає: 0,54 % від суми кредиту, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування кредитом; 0,54 % від суми кредиту, щоденно, за кожен день користування кредитом, починаючи з другого дня в межах строку кредиту, зазначеного у п. 2.3. цього Договору.
2.5.2 у разі якщо споживач не повернув кредит у строк встановлений пунктом 2.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 2.5. Договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення, як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Отже, розмір відсотків, що були передбачені умовами договору та погоджені сторонами становив 648 грн.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті  6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК.
Разом з тим, за умовами укладеного між сторонами Договору, ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 10 березня 2022 року, а після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, та у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання позикодавець має право на стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак у даній справі таких позовних вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» не заявлено, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами поза межами дії кредитного договору.
Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами дії кредитного договору, тобто після 10 березня 2022 року у розмірі 11 352 грн. (12 000 - 648) є безпідставними.
Таким чином, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1  суми основного боргу в розмірі 6 000 грн. та відсотків визначених у Договорі від 18 лютого 2022 року у розмірі  648 грн. обґрунтованими, та такими що обумовлені та погоджені сторонами.
В апеляційній скарзі відповідачем визнається визначена судом апеляційної інстанції сума заборгованості за тілом кредиту та відсотками. 
Щодо стягнення решти суми відсотків у розмірі 11 352 грн., колегія суддів дійшла висновку про відсутність  підстав для їх стягнення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в процентному співвідношення на 27 %, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН»  підлягає стягненню сума судового збору  за подання позовної заяви в розмірі  724, 68  грн. (2684 грн. х 27 % : 100%). 
Крім того, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена повністю, а відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору, на користь Державного бюджету України з ТОВ «ВЕЛЛФІН» підлягає стягненню судовий збір  в сумі  3220, 80 грн.
Керуючись  ст. ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року змінити, зменшити суму стягнутої зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості за Договором про споживчий кредит № 1849743 від 18 лютого 2022 рокуз 18 000 грн. до 6 648 грн.
Зменшити стягнуту зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» суму судового збору за подання позову з 2 684 грн. до 724, 68   грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на користь Державного бюджету України  судовий збір  за подання апеляційної скарги в сумі  3220, 80  грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 3 ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                                                  О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                                     Л.Д. Поливач
 
                                                                                                А.М. Стрижеус