УХВАЛА

25 червня 2025 року 
м. Київ

справа №420/33666/24
адміністративне провадження № К/990/20393/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Юрченко В.П., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025 у справі №420/33666/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:
До Верховного Суду 13.05.2025 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025 у справі №420/33666/24.
Ухвалою Верховного Суду від 29.05.2025 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження.
На виконання вимог вказаної ухвали податковим органом надіслано заяву про усунення недоліків.
Податковим органом зазначено, що в даному випадку розгляду підлягають використані П`ятим апеляційним адміністративним судом висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 та від 22.09.2020 у справі №520/8836/18.
Так, у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 Верховним Судом сформовано правовий висновок, відповідно до якого, «оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.»
Контролюючим органом наголошено на необхідності розширення тлумачення частини висновку постанови Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 з урахуванням того, що при незавершеному розгляді судової справи, де предметом є розгляд питання законності призначення такої перевірки, наявні підстави для зупинення провадження по іншій судовій справі, де розглядається висновок перевірки.
Скаржником зауважено, що судом в межах судової справи №420/33666/24 фактично не досліджувались підстави проведення фактичної перевірки, порушення податкового та/або іншого законодавства при цьому.
Верховний Суд зауважує, що в даному випадку скаржником не враховано, що відповідно до приписів частини 1 статті 328 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Фактично скаржником пропонується відтермінування визнання такими, що набрали законної сили судових рішень у пов`язаній справі №420/17645/24 до закінчення їх касаційного перегляду, переоцінка обставин та доказів, встановлених рішенням суду у справі, що набрало законної сили, у якій беруть участь ті самі особи.
Разом з тим, контролюючим органом проігноровано, що згідно частини 1 статті 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. За таких умов скаржником не враховано можливість перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у разі скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 361 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, податковим органом фактично заявлено про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду з урахуванням обставин конкретної пов`язаної справи, а не глобально для загального застосування норми права та висновків Верховного Суду.
Щодо другого висновку (постанова від 22.09.2020 у справі №520/8836/18), що «перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.»
На думку скаржника, в даному випадку відповідний висновок знову ж таки має основу в розумінні сталого «визнання перевірки незаконною та не породження жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки не може вважатись допустимим доказом», при цьому, на думку контролюючого органу, такий висновок може бути використаний як належне джерело права, у разі або завершеності судового розгляду по судовій справі, в межах якої такі питання підіймались, або під час встановлення таких обставин безпосередньо під час розгляду судової справи - частина про одночасність розгляду підстав перевірки та її результатів знаходить своє відображення в завданні адміністративного судочинства, як ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень збоку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.
Відповідно, доводи скаржника в цій частині зводяться до необхідності переоцінки доказів, вже досліджених в ході розгляду пов`язаної справи.
Верховний Суд зауважує, що наведені Головним управлінням ДПС в Одеській області приклади розширеного тлумачення певних висновків Верховного Суду не обґрунтовують, в чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, як було вказано в касаційній скарзі та сформовані з урахуванням наявності пов`язаної справи №420/17645/24.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, посилань на практику Верховного Суду, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Таким чином, недоліки касаційної скарги, які стали підставою для залишення її без руху, скаржником не усунуто.
Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 169, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025 у справі №420/33666/24 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді 	 І.А. Васильєва  	
          	 Л.І. Бившева   В.П. Юрченко