Справа № 159/656/25 	Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В. 	
Провадження № 22-ц/802/794/25  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 червня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К., 
секретар судового засідання Власюк О. С., 
з участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 , поданою від його імені представником ОСОБА_5 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 травня 2025 року,

                                          В С Т А Н О В И В :

01 лютого 2025 року ОСОБА_2 , і ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом, який мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Республіки Польща померла їх сестра ОСОБА_6 .
Спадкування після її смерті здійснюється за законом спадкоємцями другої черги – рідними братами і сестрами, оскільки заповіту залишено не було, а також відсутні спадкоємці першої черги.
На сімейній нараді було вирішено, що усі спільно подадуть заяви про прийняття спадщини по приїзду відповідачки з Польщі в Україну.
На час смерті ОСОБА_6 жила і працювала у Республіці Польща.
Через встановлені в Україні обмеження виїзду чоловіків за кордон під час воєнного стану вони не змогли бути присутніми на похованні.
Усі документи оформляла і здійснювала поховання сестра – відповідач ОСОБА_4 ..
На початку грудня 2024 року вони дізналися, що відповідач уже подала заяву про прийняття спадщини, але до спадкування закликала не всіх братів і сестер. Брати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і сестра ОСОБА_9 були закликані до спадкування і подали заяви про відмову від спадщини. А вони обоє не були повідомлені про відкриття спадщини.
Подати заяву в шестимісячний строк вони не змогли, оскільки нотаріус ОСОБА_10 , у якої було відкрито спадкову справу, з грудня 2024 року перебувала у відпустці.
Крім того, у них було відсутнє свідоцтво про смерть сестри ОСОБА_6 , яка померла у Польщі, і отримати його дублікат чи витяг з актового запису про смерть також неможливо.
У січні 2025 року нотаріус відмовила їм у прийнятті заяв про прийняття спадщини у зв`язку із пропуском строку.
Пропущений ними строк є незначним і пропущено його з поважних причин, зумовлених об`єктивними обставинами.
Ураховуючи наведене, просили визначити їм додатковий строк три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 травня 2025 року в позові відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 від імені позивача ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 від імені відповідача ОСОБА_4 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
У судовому засіданні представник  відповідача апеляційну скаргу заперечив і просить залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд визнав неявку позивача ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_5 без поважних причин, оскільки до поданого клопотання про відкладення розгляду справи представником не приєднано доказів як перебування її у відпустці, так і неможливості у зв`язку із цим з`явитися у судове засідання. А причин неможливості прибуття у судове засідання самого позивача взагалі не зазначено.
Крім того, позиція апелянта викладена в апеляційній скарзі, а жодних нових доказів суд апеляційної інстанції не досліджує.
Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Апеляційну скаргу подано лише одним позивачем – ОСОБА_2 , а тому апеляційним судом переглядається рішення суду лише щодо вимог цього позивача.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була рідною сестрою сторін по справі (а.с.23, 24, 42, 44-64).
На час смерті ОСОБА_6 жила і працювала в Республіці Польща, але була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.43).
За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем) наявність у нього права на спадкування.
У цьому аспекті потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб`єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї.
Із копії спадкової справи № 29/2024 щодо майна померлої ОСОБА_6 (а.с.37-99) вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулася лише відповідачка ОСОБА_4 (заява від 30.08.2024). 
Спадкоємці першої черги відсутні, померла на час смерті в шлюбі не перебувала, дітей не мала, батьки померли. 
Інші спадкоємці за законом другої черги: ОСОБА_11 (заява від 30.08.2024), ОСОБА_12 (заява від 26.09.2024), ОСОБА_8 (заява від 09.12.2024) від прийняття спадщини відмовилися.
Позивач ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини не подав, на час смерті разом із спадкодавцем не проживав. 
Листом від 15.01.2025 № 02/01-16 приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В. роз`яснила позивачу ОСОБА_2 наслідки пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини (а.с.16).
Відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.
Як суду першої інстанції, так і апеляційному суду позивач ОСОБА_2 не надав жодних доказів про наявність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини нотаріусу у шестимісячний строк після смерті спадкодавця ОСОБА_6 ..
Позивачу ОСОБА_2 було відомо про дату смерті сестри ОСОБА_6 , але заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк подано не було.
Посилання на відсутність у нього свідоцтва про смерть ОСОБА_6 – відхиляються апеляційним судом, оскільки доказів про відмову у прийнятті заяви з таких підстав позивач не подав.
Бажання дочекатися приїзду відповідачки – не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Факт усвідомлення позивачем його права на спадкування за законом як спадкоємця другої черги спадкування, за умови невжиття ним жодних активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить про виникнення у нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 ..
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду про відмову у позові ОСОБА_3 не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд           

                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 , подану від його імені представником ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий – суддя  

Судді