ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" червня 2025 р.                                                                    Справа №909/769/24

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді                                                            Кравчук Н.М.
суддів                                                                                Матущак О.І.
          Скрипчук О.С. 
секретар судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши          апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Автоливмаш" №1947  від 21.03.2025 року (вх. № ЗАГС 01-05/889/25 від 26.03.2025)
на рішення                     Господарського суду Івано-Франківської області від 20.02.2025 (повний текст рішення складено та підписано 04.03.2025, суддя Стефанів Т.В.)  
у справі                     № 909/769/24
за позовом:                     Відкритого акціонерного товариства "Автоливмаш" (надалі ВАТ "Автоливмаш"), м. Івано-Франківськ
до відповідача:           Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, м. Івано-Франківськ
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство "Франківськ Арена" Івано-Франківської міської ради (надалі КП "Франківськ Арена" Івано-Франківської міської ради), м. Івано-Франківськ
про:                               відшкодування вартості спортивних споруд у розмірі 562  460,00 грн.,

за участі представників:
від позивача: не з`явився;
від відповідача (в режимі відеоконференції): Тарновська І.Я.;
від третьої особи (в режимі відеоконференції): Чекайло В.М.;

                                                  ВСТАНОВИВ:
ВАТ "Автоливмаш" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до КП "Франківськ Арена" Івано-Франківської міської ради та до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про відшкодування вартості спортивних споруд у розмірі 562  460,00 грн., які знаходяться на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні КП "Франківськ Арена" Івано-Франківської міської ради.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ВАТ "Автоливмаш" є законним власником спортивних споруд, збудованих за його кошти та введених в експлуатацію в 1996 році. Микитинецька сільська рада безпідставно передала земельну ділянку під спортивними спорудами іншим юридичним особам, порушивши чинне законодавство. Івано-Франківська міська рада стала правонаступником прав та обов`язків Микитинецької сільської ради, проте замість вирішення питання законним шляхом, ухвалила рішення про передачу земельної ділянки КП "Франківськ Арена" Івано-Франківської міської ради, не повідомивши позивача про передачу землі, що порушує його права. Вилучення землі та передача її іншому користувачу відбулася без погодження та відшкодування вартості спортивних споруд, що суперечить законодавству. Вартість спортивних споруд складає 562  460,00 грн., що підтверджено експертним висновком. Західний апеляційний господарський суд у постанові від 28.06.2022 справа № 909/1074/20 підтвердив право власності позивача на спортивні споруди.
Протокольною ухвалою від 10.12.2024 суд першої інстанції визнав належним відповідачем у справі Івано-Франківську міську раду Івано-Франківської області, вилучив КП "Франківськ Арена" Івано-Франківської міської ради зі складу відповідачів, залучив КП "Франківськ Арена" Івано-Франківської міської ради, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.02.2025 у справі № 909/769/24 (суддя  Т.В. Стефанів) у позові відмовлено.
При ухваленні рішення суд виходив з того, що позивач не довів факту належного оформлення права власності на спортивні споруди, їхню реєстрацію як нерухомого майна, а також незаконність дій відповідача щодо передачі земельної ділянки. Відтак, суд дійшов висновку, що вимога про відшкодування вартості спортивних споруд є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішеннями, ВАТ "Автоливмаш" звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.02.2025 у справі № 909/769/24 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.  
Скаржник вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не повністю дослідив докази, а також фактичні обставини справи та дійшов висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи, при цьому неправильно застосувавши норми матеріального права. Зокрема, зазначає, що спортивні споруди не були включені до статутного фонду ВАТ «Автоливмаш» при його створенні в 1995 році та не передавалися йому у власність по причині, що їх до створення акціонерного товариства не існувало. Вони були споруджені в травні-серпні 1996 року, після чого передані позивачу по акту прийому-передачі основних засобів від 30.12.1996, що підтверджено протестом прокурора м. Івано-Франківська від 16.0/.2007 №157 вих-07 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.10.2010, яка є чинною, не оскарженою та не скасованою у встановленому законом порядку. ВАТ «Автоливмаш» звернулося до Івано -Франківського ОБТІ з листом №376 від 03.09.2009, в якому просило провести державну реєстрацію спортивних споруд, однак отримало відмову з роз`ясненням (лист №2884 від 27.10.2009), що на підставі наказу Мінюсту України від 14.04.2009 №660/5 державній реєстрації підлягає не все нерухоме майно, а лише те, що відповідає головним ознакам нерухомості. Щодо спортивних споруд ОБТІ надало роз`яснення, що належні ВАТ«Автоливмаш» спортивні споруди не відповідають основним ознакам нерухомості, а тому право власності на спортивні споруди, що належать позивачу, не підлягає державній реєстрації. Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що спортивним спорудам ВАТ «Автоливмаш» присвоєно інвентарний номер об`єкта - 0108719, заведено картку обліку руху основних засобів, яка відображає вартісні зміни об`єкта, виготовлено паспорт, включено в інвентаризаційний опис основних засобів (останній проведено станом на 02.01.2024), який підтверджує їх наявність і відображення їх в бухгалтерській звітності (балансі). Зазначає, що позиція відповідача, помилково викладена в рішенні господарського суду, зводиться до того, що акт приймання-передачі основних засобів від 30.12.1996, який надав позивач, не є належним доказом введення спортивних споруд в експлуатацію, бо він не відповідає Положенню, затвердженого постановою КМУ №449 від 05.08.1992, « Про порядок прийняття в експлу атацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Скаржник наголошує, що спортивні споруди не мають жодного відношення до об`єктів державного замовлення бо замовником їх спорудження було саме ВАТ «Автоливмаш», відтак, до спортивних споруд не можна застосовувати вищеназвану постанову.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає їх необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції законним, ухваленим з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що наказом Регіонального відділення Фонду Державного майна по Івано-Франківській області № 1627 від 29.12.1995 створено ВАТ «Автоливмаш» шляхом перетворення Державного підприємства Івано-Франківського заводу «Автоливмаш». Згідно з вказаним наказом активи і пасиви державного підприємства перейшли до ВАТ «Автоливмаш», яке є правонаступником прав і обов`язків державного підприємства. 04.07.2000 РВ ФДМУ сформовано перелік нерухомого майна, що передано у власність ВАТ «Автоливмаш». Відповідач наголошує, що згідно з додатком до наказу Фонду державного майна України від 29.12.1995 №1627 «Про хід підготовки до приватизації Івано- Франківського заводу «Автоливмаш» створено ВАТ «Автоливмаш» спортивні споруди не були включені до статутного фонду Товариства та до переліку нерухомого майна, що передано у власність Товариства. ВАТ «Автоливмаш» не надано доказів здачі спортивних споруд в експлуатацію, а тому такі споруди не можуть вважатись спортивними спорудами. Акт приймання-передачі основних засобів від 30.12.1996 не є належним доказом введення об`єкта в експлуатацію і не вказує на належність зазначених спортивних споруд ВАТ «Автоливмаш». Крім того, відповідач звертає увагу на те, що згідно з актом обстеження земельної ділянки від 10.09.2024 на земельній ділянці площею 3,6056 га в с. Микитинці на вул. Юності-Марковецька, кадастровий номер 2610193001:18:002:0001  не виявлено спортивних споруд, а саме: футбольне поле №1 площею 7500 кв.м (розмір 100х75); футбольне поле №2 площею 1250 кв.м (розмір 50х25); бігова доріжка асфальтована площею 2  000 кв.м (розмір 400х5); хокейне поле площею 1250 кв.м (розміром 50х25) та тенісна площадка площею 1250 кв.м (розміром 50х25). Також згідно з висновком експерта №034/10-2024 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження, вищезазначені спортивні споруди класифікуються як непридатні до нормальної експлуатації, відносяться до ІІІ та ГУ- ї категорії технічного стану- експлуатація об`єкта має бути зупинена до відновлення його експлуатаційної здатності або ліквідації. На переконання відповідача, перебування (облік) нерухомого майна на балансі підприємства не є безспірною ознакою його права власності на це майно. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Звертає увагу також на постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.06.2022 у справі №909/1074/20, якою залишено без змін рішення Господарського суду Івано- Франківської області від 21.12.2021, яким відмовлено у позові ВАТ «Автоливмаш» до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на спортивні споруди розміщені по вул. Юності, 23, с. Микитинці, м. Івано-Франківськ. У даній справі судом апеляційної інстанції встановлено, що спортивні споруди не відповідають головним ознакам нерухомості, що є підставою для державної реєстрації, а тому вони (спортивні споруди) відносяться до об`єктів, які не підлягають державній реєстрації. Просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами, наведеними скаржником. Зокрема, зазначає, що відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради від 09.09.2022 № 164-29 «Про земельні питання», Івано-Франківська міська рада вирішила, в тому числі п. 13 рішення,  припинити, за згодою, право постійного користування земельною ділянкою КП «Івано-Франківський міський центральний стадіон «РУХ» площею 3,6056 га в с.Мнкитинці на вул. Юності-Марковецька для будівництва і обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту, кадастровий номер 2610193001:18:002:0001. Передати КП «Франківськ Арена» Івано-Франківської міської ради в постійне користування земельну ділянку площею 3,6056 га в с. Мнкитинці на вул.Юності-Марковецька для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту. Рішення ВК Івано-Франківської міської ради на сьогоднішній день є чинним, ніким не оскаржено та не скасовано. Решта заперечень щодо доводів, наведених скаржником, є тотожними аргументам, наведених відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу ВАТ «Автоливмаш» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.02.2025 у даній справі залишити без змін.
Позивач (скаржник) в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання (вх. №ЗАГС 01-04/4664/25 від 13.06.2025) про долучення заключного слова, в якому підтримав повністю доводи, наведені у апеляційній скарзі, просить її задовольнити.
Представники відповідача та третьої особи на стороні відповідача в судовому засіданні просили залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу – без задоволення.
Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи  Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
Листом Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 18.04.1978 № 8-56/54-620 було доручено Івано-Франківському філіалу інституту "Укрземпроект" оформити матеріали по відводу земельної ділянки в постійне користування заводу "Автоливмаш" під будівництво спортивних споруд, торгового комплексу і зупинки автобусів, зобов`язано філіал інституту "Укрземпроект" розробити проект, технічну документацію та здійснити відвід землі за рахунок земель радгоспу "Перемога" в межах Хриплинського промвузла та подати облвиконкому на розгляд.
На виконання доручення облвиконкому було здійснено вибір земельної ділянки попереднього погодження Івано-Франківського заводу "Автоливмаш" під спорудження спорткомплексу та погоджено із попереднім землекористувачем Івано-Франківською науково-дослідною станцією хрестоцвітних культур, головним інженером землевпорядником РУСГ райвиконкому, головним архітектором району та директором заводу "Автоливмаш".
Наказом РВ ФДМ по Івано-Франківській області № 1627 від 29.12.1995 створено ВАТ "Атоливмаш" шляхом перетворення Державного підприємства Івано-Франківського заводу "Автоливмаш". 
Згідно  з вказаним наказом активи і пасиви державного підприємства перейшли до ВАТ "Атоливмаш", яке є правонаступником прав і обов`язків державного підприємства. 
Відповідно до акта прийому-передачі основних засобів від 30.12.1996 підрядчик передав, а замовник прийняв спортивні споруди по вул. Юності, 23. Згідно з актом проведено огляд спортивних споруд (футбольна площадка, хокейний майданчик, тенісний майданчик); приймаються в експлуатацію (передаються) від ДРБУ; на момент приймання (передачі) об`єкт знаходиться в м. Івано-Франківську, вул. Юності, 23; рік побудови 1996; дата вводу в експлуатацію (місяць) рік – 1996; джерело придбання (фінансування) – за рахунок власних коштів; коротка характеристика об`єкта – споруда для заняття спортом; об`єкт відповідає умовам експлуатації. Висновок комісії – готові до подальшої експлуатації.   
Згідно з карткою обліку руху основних засобів на баланс ВАТ "Автоливмаш" прийнято залишок основних засобів спортивних споруд станом на 01.01.1997 у розмірі 72  346,00 грн.
04.07.2000 РВ ФДМ України сформовано перелік нерухомого майна, що передано у власність ВАТ "Автоливмаш".
Позивач неодноразово звертався листами до Управління архітектури міста Івано-Франківська та Микитинецької сілької ради про оформлення права постійного користування земельною ділянкою під спортивними спорудами.
Микитинецька сільська рада пунктом 5 рішення №45 від 20.06.2007 надала дозвіл іншому суб`єкту господарювання на збір матеріалів на погодження місця розташування земельної ділянки площею 3,48 га для виробничих цілей на місці розташування спортивного комплексу ВАТ "Автоливмаш".
16.07.2007 прокуратура м. Івано-Франківська винесла протест на рішення № 45 від 20.06.2007 Микитинецької сільської ради з підстав порушення сільською радою порядку вилучення та надання земельної ділянки іншому користувачу та грубого порушення права власності ВАТ "Автоливмаш" на спортивні споруди, оскільки відповідно до ст. 52 Закону України "Про власність" припинення права власності на будинки, будівлі, споруди допускається тільки у випадку вилучення в установленому порядку земель, на яких вони розташовані.
Листом від 03.09.2009 №37 ВАТ "Автоливмаш" звернулося до Івано-Франківского ОБТІ, у якому просило зареєструвати право власності на нерухоме майно – спортивні  споруди, що розташовані в м. Івано-Франківську по вул. Юності,23.
Листом №2884 від 27.10.2009 Івано-Франківске ОБТІ повідомило ВАТ "Автоливмаш", що вказані у листі від 03.09.2009 №37 споруди не відповідають головним ознакам нерухомості, що є підставою для державної реєстрації, а основним їхнім призначенням є допоміжне обладнання відповідної частини земельної ділянки з метою задоволення потреб населення у покращенні можливостей її експлуатації за призначенням, а тому вони (спортивні споруди) відносяться до об`єктів, які не підлягають державній реєстрації.
Листами № 4448  від 17.10.2011 та №4452 від 11.11.2011 ВАТ "Автоливмаш" зверталося до Микитинецької сільської ради про оформлення права власності на нерухоме майно – спортивні споруди.
Рішенням Виконавчого комітету Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 05.01.2012 №94 відхилено звернення ВАТ "Автоливмаш" про надання дозволу на оформлення права власності на спортивні споруди та відмовлено у надані дозволу на виготовлення свідоцтва на право власності. Зобов`язано в.о. президента ВАТ "Автоливмаш" звільнити земельну ділянку від спортивних споруд до 05.04.2012.
Рішенням Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області шостого демократичного скликання від 10.01.2012 №111-11/2012 відхилено звернення ВАТ "Автоливмаш" про отримання дозволу на збір матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки площею 2,9072 га для обслуговування спортивних споруд по вул. Юності в с. Микитинці Івано-Франківської області. Зобов`язано в.о. президента ВАТ "Автоливмаш" звільнити земельну ділянку від спортивних споруд до 05.04.2012.
Листом від 16.07.2012 №4223 ВАТ "Автоливмаш" звернулося  до Микитинецької сільради про перегляд рішення виконкому від 05.01.2012 №94 та рішення селищної ради №111-11/2012 щодо звільнення земельної ділянки від спортивних споруд. Також даним листом позивач просив прийняти рішення про надання дозволу на збір матеріалів на оренду земельної ділянки по вул. Юності в с. Микитинці в розмірі 3,4871 га.
Рішенням Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області шостого демократичного скликання від 19.07.2012 №189-16/2012  відмовлено ВАТ "Автоливмаш" у перегляді рішення виконкому від 05.01.2012 №94 та рішення селищної ради №111-11/2012 та у наданні дозволу на збір матеріалів на оренду земельної ділянки по вул. Юності в с. Микитинці в розмірі 3,4871 га. Залишено в силі рішення виконкому від 05.01.2012 №94 та рішення селищної ради №111-11/2012.
Рішенням Івано-Франківської міської ради від 15.04.2010 № 85-49 "Про викуп майна ВАТ "Автоливмаш" надано дозвіл директору Центру соціально-психологічної реабілітації дітей та молоді з функціональними обмеженнями "Дивосвіт" придбати у комунальну власність територіальної громади м. Івано-Франківська майно ВАТ "Автоливмаш" за адресою вул.  Юності. 23 шляхом укладання договору купівлі-продажу.
Після припинення діяльності Микитинецької сільської ради правонаступником її прав та зобов`язань стала Івано-Франківська міська рада, яка прийняла рішення № 293-13 від 30.07.2021 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань», яким вирішила передати КП Івано-Франківський міський центральний стадіон "РУХ" в постійне користування земельну ділянку площею 3,6056 га на вул. Юності-Марковецька для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту, кадастровий номер 2610193001:18:002:0001.
Пунктом 13 рішення Івано-Франківської міської ради від 09.09.2022 № 164-29 «Про змельні питання» припинено, за згодою, право постійного користування земельною ділянкою КП "Івано-Франківський міський центральний стадіон "Рух" площею 3,6056 га в с. Микитині на вул. Юності-Марковецька для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту. Передано КП "Франківськ Арена" Івано-Франківської міської ради в постійне користування дану земельну ділянку.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 21.12.2021 у справі №909/1074/20, яке залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.06.2022, у задоволенні позовних вимог ВАТ "Автоливмаш" до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання за ВАТ "Автоливмаш" права власності на спортивні споруди, розміщені по вул. Юності, 23, с.Микитинці, м. Івано-Франківськ, відмовлено.
Відповідно до виписки зі звіту від 29.07.2024 про незалежну оцінку вартості спортивних споруд стадіону, що обліковується на балансі ВАТ "Автоливмаш", ринкова вартість спортивних споруд стадіону, згідно з переліком, що обліковується на балансі ВАТ "Автоливмаш" станом на 01.07.2024 становить 562  460,00 грн.
Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 10.09.2024, складеного комісією за участі директора КП «Франківськ Арена», головного інженера КП «Франківськ Арена» та старости Хриплинського старостинського округу Івано-Франківської міської територіальної громади на земельній ділянці площею 3,6056га в с. Микитинці на вул. Юності-Марковецька, кадастровий номер 2610193001:18:002:0001, спортивних споруд, а саме: : футбольне поле №1 площею 7500кв.м. (розмір 100х75); футбольне поле №2 площею 1250кв.м. (розмір 50х25); бігова доріжка асфальтована площею 2 000кв.м. (розмір 400х5); хокейне поле площею 1250кв.м. (розміром 50х25) та тенісна площадка площею 1250кв.м.(розміром 50х25) не виявлено (т.1, а.с.  128).
Також у матеріалах справи міститься висновок експерта № 034/10-2024 від 11.10.2024 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження, згідно з яким  спортивні об`єкти ВАТ «Автоливмаш» класифікуються як спортивні споруди «Непридатні до нормальної експлуатації», відносяться до III та IV-Ї категорії технічного стану - експлуатація мас бути зупинена до відновлення його експлуатаційної придатності або ліквідації (т. 1, а.с. 172-187).
Позивач вважає, що оскільки відповідач не відшкодував вартості спортивних споруд, збудованих позивачем і переданих у постійне користування КП "Франківськ Арена" Івано-Франківської міської ради, це стало підставою звернення до суду з позовом про відшкодування вартості спортивних споруд у розмірі 562  460,00 грн., які знаходяться на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні КП "Франківськ Арена" Івано-Франківської міської ради.
При ухваленні постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).
Статтею 15 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).
Серед способів захисту речових прав виокремлюють, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння; усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном; визнання права власності; відшкодування матеріальної і моральної шкоди.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст.  321 ЦК України).
Статтею 328 названого Кодексу унормовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України, речі поділяються на рухомі та нерухомі. До нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, переміщення яких є неможливим без їх знецінення або зміни їхнього призначення.
Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про фізичну культуру і спорт» спортивна споруда - нерухоме майно, призначене для занять фізичною культурою і спортом.
В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом Регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській області № 1627 від 29.12.1995 створено ВАТ «Автоливмаш» шляхом перетворення Державного підприємства Івано-Франківського заводу «Автоливмаш». Згідно вказаного наказу активи і пасиви державного підприємства перейшли до ВАТ «Автоливмаш», яке є правонаступником прав і обов`язків державного підприємства.
Як зазначалося вище,  спірні спортивні споруди не увійшли до статутного фонду ВАТ «Автоливмаш» (додаток до наказу ФДМ України від 29.12.1995р. №1627 «Про хід підготовки до приватизації Івано-Франківського заводу «Автоливмаш»  та до Переліку нерухомого майна, що передано у власність товариства позивача, затвердженого Регіональним відділенням ФДМУ 04.07.2000 (а.с. 119-120 т.1).
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами    глави 83 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За змістом частини 3 названої статті Кодексу положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Положення статті 1212 ЦК України визначають загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим "безпідставним збагаченням", тобто з набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Норми вказаної статті мають застосовуються для вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану, оскільки зобов`язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту, закону тощо.
Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки у разі, якщо така правова підстава в подальшому відпала, зокрема, визнана недійсною в установленому порядку, або була відсутня взагалі (наведену правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 06.02.2020 справа № 910/13271/18).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого без правової підстави, передбаченої законом, іншими правовими актами чи правочином.
Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених    статтею 11 Цивільного кодексу України).
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов.
По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.
По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.
По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4  ст.236 Господарського процесуального кодексу України).
Верховний Суд неодноразово зазначав, зокрема, у  постанові від 17.04.2024 справа № 127/12240/22, що передбачений статтею 1212 ЦК України  вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання  глави 83 ЦК України  є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна. Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі (правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.09.2024 справа №201/9127/21).
Колегія суддів критично оцінює покликання скаржника, як на підставу введення об`єкта в експлуатаціюЮ на акт приймання-передачі основних засобів від 30.12.1996, враховуючи наступне.
Станом на 1996 рік питання введення закінчених будівництвом об`єктів, регулювалось Постановою Кабінету Міністрів України №449 від 05.08.1992, якою затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення та наказом Держкоммістобудування України №48 від 05.10.1994, яким затверджено Державні будівельні норми України «Управління. Організація і технологія. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, ДБН А.3.1-3-94».
Норми ДБН А.3.1-3-94 встановлювали порядок, основні вимоги і умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів незалежно від їх форм власності та призначення, способів проведення будівельних робіт і поширюються на нове будівництво, розширення, реконструкцію, технічне переозброєння, реставрацію, капітальний ремонт об`єктів - будівель, споруд, приміщень підприємств, їх окремих черг, пускових комплексів.
До складу державних технічних комісій включаються представники забудовника (замовника), проектувальника, підрядника (при здійсненні будівництва підрядним способом), місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, органів державного санітарно-епідеміологічного нагляду та державного пожежного нагляду, виконавчого органу відповідних місцевих Рад (п.3.3 ДБН А.3.1-3-94).
Результатом роботи державної технічної комісії є складання і підписання акта державної технічної комісії (додаток 4), в якому приймається рішення про введення об`єкта в експлуатацію (п.3.9 ДБН А.3.1-3-94).
Підписаний та затверджений акт державної технічної комісії є підставою для включення даних про його введення в державну статистичну звітність, а також для оформлення права власності на збудований об`єкт (п.3.11 ДБН А.3.1-3-94).
Відтак, посилання скаржника на те, що встановлений порядок прийняття об`єктів в експлуатацію стосується тільки об`єктів державної власності є безпідставним та спростовується ДБН А.3.1-3-94, що діяли на той час.
З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що акт приймання-передачі основних засобів від 30.12.1996 не є належним доказом введення об`єкта в експлуатацію і не вказує на належність зазначених спортивних споруд ВАТ «Автоливмаш».
При цьому зауважує, що згідно з актом обстеження земельної ділянки від 10.09.2024, який було складено комісією за участі директора КП «Франківськ Арена», головного інженера КП «Франківськ Арена» та старости Хриплинського старостинського округу Івано-Франківської міської територіальної громади на земельній ділянці площею 3,6056 га в с. Микитинці на вул.  Юності-Марковецька, кадастровий номер 2610193001:18:002:0001 таких  спортивних споруд як: футбольне поле №1 площею 7  500кв.м (розмір 100х75); футбольне поле №2 площею 1250 кв.м (розмір 50х25); бігова доріжка асфальтована площею 2  000 кв.м (розмір 400х5); хокейне поле площею 1250 кв.м (розміром 50х25) та тенісна площадка площею 1250  кв.м (розміром 50х25) не виявлено.
Окрім того, як зазначалося вище, згідно з висновком експерта №034/10-2024 спірні спортивні споруди класифікуються як непридатні до нормальної експлуатації, відносяться до ІІІ та ГУ- ї категорії технічного стану- експлуатація об`єкта має бути зупинена до відновлення його експлуатаційної здатності або ліквідації.
Колегія суддів вважає помилковими твердження скаржника, що перебування на балансі спортивних споруд є підтвердженням права власності, оскільки перебування (облік) нерухомого майна на балансі підприємства не є безспірною ознакою його права власності на це майно. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.
Щодо тверджень скаржника, що рішення № 164-29 від 09.09.2022 було прийнято Івано-Франківською міською радою з порушенням норм чинного законодавства, колегія суддів зазначає наступне.
Рішення Івано-Франківської міської ради від 09.09.2022 року №164-29, яким, серед іншого, було припинено право постійного користування земельною ділянкою Комунальному підприємству "Івано-Франківський міський центральний стадіон "РУХ" та передано цю ділянку в постійне користування Комунальному підприємству "Франківськ Арена" Івано-Франківської міської ради є чинним, не оскарженим та не скасованим у встановленому законом порядку. При цьому, колегія суддів зауважує, що дане рішення Івано-Франківської міської ради не є предметом спору у даній справі.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.02.2024 у справі № 909/769/24.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач не довів факт належного оформлення права власності на спортивні споруди, а також незаконність дій відповідача щодо передачі земельної ділянки.
З врахуванням вищенаведених норм права та фактичних обставин, колегія суддів констатує відсутність правових підстав для задоволення заявлених ВАТ «Автоливмаш» позовних вимог про відшкодування вартості спортивних споруд у розмірі 562  460,00 грн., які знаходяться на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні КП "Франківськ Арена" Івано-Франківської міської ради.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Відповідно до ч.ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд
                                                             у х в а л и в:
1.          Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Автоливмаш" залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.02.2025 року у справі №909/769/24 залишити без змін.
3.          Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником. 
4.          Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.
5.          Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.
.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                      Н.М. Кравчук
Судді                                                                                           О.І. Матущак
                                                                                                    О.С. Скрипчук