ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2025 р. 	Справа № 440/18299/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 (суддя: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава) по справі № 440/18299/23
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Національної поліції в Полтавській області                        
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі по тексту відповідач, ГУ НП в Полтавській області), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі ГУНП в Полтавській області, відповідач) від 14.11.2023 №2190 в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Полтавській області від 06.12.2023 №617о/с в частині звільнення зі служби в поліції начальника відділу УОС ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1 в спеціальному званні підполковник поліції;
- поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді начальника відділу УОС ГУНП в Полтавській області з 06.12.2023;
- стягнути з ГУНП в Полтавській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.12.2023 по день ухвалення рішення суду.
В обґрунтування позовних вимог вказував на протиправність оскаржуваних наказів щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, оскільки вважає, що в його діях відсутній склад дисциплінарного проступку, а матеріали службового розслідування не містять доказів вчинення ним дорожньої транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння. Зауважує, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08.12.2023 провадження у справі №554/10063/23 про притягнення до адміністративної відповідальності позивача було закрите за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст.130 КУпАП. При цьому звертає увагу суду, що надавав згоду на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, однак такий огляду проводився співробітниками поліції з порушенням, встановленого законодавством порядку. Вказує, що чотири рази проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події за допомогою газоаналізатора, але газоаналізатор не показав ніякого результату. Працівники поліції у протоколі зазначили, що позивач відмовився ви проходження огляду на місці події у присутності двох свідків, що не відповідає дійсності, адже на місті події позивач не відмовлявся від проходження огляд та свідків не було залучено, а пояснення свідків відібрані з адресою АДРЕСА_1 о 20:10, тобто вже після складання протоколу. Стверджує, що наведені факти жодним чином не досліджені та не відображені в матеріалах службового розслідування, а містять лише відтворення фабули певного правопорушення, що є недостатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення, оформлене оскаржуваними наказами.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 по справі № 440/18299/23 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 по справі № 440/18299/23 та винести нову постанову по справі, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує, що висновки суду першої інстанції, щодо підтвердження факту відмови позивача від проходження огляду на визначення стану сп`яніння на території медичного закладу КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» за адресою: м. Полтава, пров. Шевченка, 5а в присутності свідків та нібито підтвердження цих обставин поясненнями самого ОСОБА_1 є помилковими та необґрунтованими. Наполягає, що погоджувався на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, однак такий огляд було проведено співробітниками поліції  газоаналізатором не відомо якої марки та походження, без залучення свідків. Відомості про газоаналізатор не внесені до протоколу та доданих до нього матеріалів, що унеможливлює подальшу перевірку даного газоаналізатора на справність, калібрування чи відповідність нормам закону. Працівник поліції не переконався у справності газоаналізатора та не перевірив справність на іншій особі та не забезпечив проведення огляду іншим справним газоаналізатором.
Такими, що не відповідають дійсності вважає обставини, зазначені працівниками поліції в протоколі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності щодо відмови останнього від проходження огляду на місці події у присутності двох свідків, оскільки від проходження огляду позивач не відмовлявся, а пояснення свідків були відібрані за адресою АДРЕСА_1 об 20:10, тобто вже після складання протоколу та написані під диктовку працівника поліції.
Зауважує, що провадження по справі № 554/10063/23 про притягнення до адміністративної відповідальності позивача закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20, в якому, зокрема, зазначено, що будь-які фактори, у тому числі суспільний резонанс навколо відповідних подій не виключають необхідність з`ясувати і встановлювати саме наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях поліцейського, вказує, що виявлені в ході службового розслідування дисциплінарні проступки позивача, які виразились у порушенні ним вимог відомчих нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, які на думку апелянта не підтверджені належними доказами, не є такими, за які відповідачем слід застосовувати до позивача найсуворіше дисциплінарне стягнення звільнення зі служби.
На переконання апелянта відповідач обрав позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції неправомірно, оскільки вчинені позивачем дисциплінарні проступки не є такими, що дискредитують звання поліцейського і негативно впливають на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства, більш того, матеріалами службового розслідування та матеріалами справи достеменно не підтверджено вчинення протиправних дій позивачем.
Отже, вважає спірні накази протиправними, а звільнення позивача незаконним.
Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків рішення суду першої інстанції, просить суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Зазначив, що дисциплінарною комісією у межах проведеного службового розслідування установлено, що ОСОБА_1 , 20.10.2023 о 18:28 в м. Полтава на перехресті вул. Європейська вул. Кагамлика вул. Р. Кириченко, керував автомобілем Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, порушення мови) відмовився від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння у встановленому законодавством порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУПАП та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_3 , порушивши вимоги пп. з п. 8.7.3. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 124 КУПАП. З огляду на викладене, вважає, що поведінка підполковника поліції ОСОБА_1 свідчить про відсутність у нього почуття відповідальності перед суспільством і Законом за свої дії та несумісна з подальшим проходженням ним служби в Національній поліції України. Враховуючи викладене, наполягає на правомірності притягнення позивача наказом ГУНП в Полтавській області від 14.11.2023 № 2190 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. 
Твердження представника позивача про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на території медичного закладу КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» спростовуються відеофайлом «export-o1fge.mp4», запис якого здійснювався на портативний відеореєстратор інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 , де зафіксовано переміщення поліцейських разом з позивачем до медичного закладу та події, що відбувались на території комунального підприємства «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» за адресою: м. Полтава, пров. Шевченка, 5а, де на 31 хв. 30 сек. зазначеного відео відбулась розмова ОСОБА_1 з працівником поліції, під час якої у відповідь на запитання чи погоджується позивач в присутності двох свідків на проходження огляду на стан сп`яніння, останній відповів відмовою. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 05.10.2003 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 06.12.2023 - в Національній поліції України. Прийнятий в ОВС 05.10.2003 наказом УМВС України в Полтавській області від 05.10.2003 №0022 о/с, звільнений з ОВС - 06.11.2015, за ст. 64 п. «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (організації, установи), наказом УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 №0084 о/с, згідно пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Прийнятий в Національну поліцію 07.11.2015 наказом ГУНП в Полтавській області від 10.11.2015 №18 о/с дск, про що вбачається з довідки від 06.12.2023 №586/115/12/01-2023 /т.1,а.с.9/.
20.10.2023 до ГУНП в Полтавській області надійшла інформація про ДТП без потерпілих у м. Полтава на перехресті вул. Європейська вул. Кагамлика вул. Р. Кіріченко, за участю начальника відділу УОС ГУНП в Полтавській області підполковника поліції Сіваєва Я.А.
За даними матеріалів ДТП /т.1,а.с.40-50/, екіпажом УПП в Полтавській області ДПП НП України «Алтей - 104», поліцейськими в учасника ДТП підполковника поліції ОСОБА_1 були виявлені зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів. ОСОБА_1 запропоновано пройди медичний огляд на визначення стану сп`яніння в установленому законом порядку на місці або в медичному закладі, на що останній відмовився у присутності двох свідків /т.1,а.с.47-49/.
Відносно ОСОБА_1 складені протоколи про адміністративне правопорушення за частиною першою ст.130 та ст.124 КУпАП /т.1,а.с.42,43/.
Наказом від 23.10.2023 №1037 (із відповідними змінами) /т.1,а.с.31-38/, з метою з`ясування обставин порушення службової дисципліни начальником відділу УОС ГУНП підполковником поліції Сіваєвим Я.А., під час керування особистим транспортним засобом та спричиненням ДТП за перебування у стані алкогольного сп`яніння (протокол ААД №505499 від 20.10.2023 щодо порушення частини першої ст.130 КУпАП), відповідно до вимог п.1 р. ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 №893, призначене службове розслідування та визначений склад дисциплінарної комісії.
За наслідками розгляду матеріалів службового розслідування, 14.11.2023 затверджений висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни, Правил дорожнього руху, начальником відділу УОС ГУНП підполковником поліції Сіваєвим Я.А./т.1,а.с.84-102/.
За порушення службової дисципліни, недотримання вимог п.1 частини першої ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.1,6 частини третьої ст1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що затверджений Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, п.2.5 пп. «з» п.8.7.3 ПДР України, абзацу 2 частини п`ятої ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п.5 р.І, п.3 р.ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, підполковник поліції ОСОБА_1 , начальник управління оперативної служби ГУНП в Полтавській області, звільнений зі служби, про що виданий наказ від 14.11.2023 №2190 /т.1,а.с.103-105/, наказ від 06.12.2023 №617о/с дск /т.2,а.с.3/.
Позивач, вважаючи вказані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та правомірності спірних наказів, оскільки матеріалами справи повністю підтверджений факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що дозволяє дійти висновку про порушення позивачем службової дисципліни поліцейського внаслідок особистої недисциплінованості та ігнорування вимог чинного законодавства, зокрема вимог п.1 частини першої ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.1,6 частини третьої ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-УШ, п.2.5 пп. «з» п.8.7.3. ПДР України, абзацу 2 частини п`ятої ст.14 Закону України «Про дорожній рух», та п.5 р. І, п.3 р. IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, про що встановлено в ході проведення відповідачем відповідного службового розслідування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ від 02.07.2015 (далі по тексту - Закон № 580-VІІІ, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі по тексту - Дисциплінарний статут).
Відповідно до частини першої № 580-VІІІ Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 580-VIII, рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VІІІ поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Частинами 1-2 ст. 19 Закону № 580-VІІІ передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 22 Закону № 580-VIII, керівник поліції приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону № 580-VІІІ, призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.
У відповідності до ч. 1 ст. 48 Закону № 580-VІІІ, призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
Частиною 1 ст. 59 Закону № 580-VІІІ встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону № 580-VІІІ, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 64 цього Закону, особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 статті 77 Закону № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження регулюється Дисциплінарним статутом Національній поліції України.
Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону, зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.
З метою урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі по тексту - Правила), з вимогами яких, згідно з пунктом 4 розділу І, особу ознайомлюють під час прийняття на службу до поліції.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.
Згідно зі статтею 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади;7) звільнення із служби в поліції.
Частини перша, третя, четверта та десята статті 14 Дисциплінарного статуту передбачають, що службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої, сьомої, десятої, п`ятнадцятої статті 15 Дисциплінарного статуту, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування. Забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування. Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України. За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.
Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі по тексту Порядок проведення службових розслідувань).
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Пунктами 7, 8 Розділу V Порядку проведення службових розслідувань передбачено, що розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів. За рішенням уповноваженого керівника розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією на відкритому засіданні, яке полягає в гласному та відкритому дослідженні обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, за участю поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших заінтересованих осіб.
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (пункт 2 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань).
З аналізу наведених норм Дисциплінарного статуту та Порядку проведення службових розслідувань слідує, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку, а розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться або у формі письмового провадження, або у відкритому засіданні, при цьому рішення про проведення розгляду справи у відкритому засіданні приймається керівником, який призначив службове розслідування, про що повинно бути вказано у наказі про призначення службового розслідування.
Так, з матеріалів справи вбачається, що підполковник поліції ОСОБА_1 на посаді начальника відділу УОС ГУНП в Полтавській області проходив службу в ГУ НП в Полтавській області з 07.11.2015 року.
Наказом від 23.10.2023 №1037 (із відповідними змінами) (том 1 а.с. 31-38), з метою з`ясування обставин порушення службової дисципліни начальником відділу УОС ГУНП підполковником поліції ОСОБА_1 , під час керування особистим транспортним засобом та спричиненням ДТП за перебування у стані алкогольного сп`яніння (протокол ААД №505499 від 20.10.2023 щодо порушення частини першої ст.130 КУпАП), відповідно до вимог п.1 р. ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 №893, призначене службове розслідування та визначений склад дисциплінарної комісії. 
За наслідками розгляду матеріалів службового розслідування, 14.11.2023 затверджений висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни, Правил дорожнього руху, начальником відділу УОС ГУНП підполковником поліції Сіваєвим Я.А. (т.1,а.с.84-102), зі змісту якого слідує, що 20.10.2023 близько 18:28 в м. Полтава на перехресті вул. Європейська - вул. Кагамлика - вул. Р. Кириченко, автомобіль Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням підполковника поліції ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Європейська та здійснюючи поворот ліворуч на вул. Кагамлика, порушив правила проїзду перехресть, здійснивши рух на вимкнений сигнал додаткової секції світлофору, що забороняє рух вказаному її стрілкою напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, тілесних ушкоджень внаслідок даної пригоди ніхто з учасників події не отримав. 
В ході оформлення матеріалів ДТП, екіпажом УПП в Полтавській області ДПП НП України «Алтей - 104» в учасника ДТП підполковника поліції ОСОБА_1 були виявлені зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова та порушення координації рухів. Підполковнику поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройди медичний огляд на визначення стану сп`яніння в установленому законом порядку на місці або в медичному закладі на що останній відмовився у присутності двох свідків.
Комісійним переглядом, наданих в ході проведення службового розслідування відео файлів, запис яких здійснювався на портативні відеореєстратори інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Полтавській області майора поліції ОСОБА_4 та інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 , встановлено, зокрема, що об 18:50:54 поліцейський, ознайомившись з посвідченням водія на ім`я ОСОБА_1 , виявляє у останнього ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови, порушення координації рухів), у зв`язку з чим пропонує ОСОБА_1 пройти огляд з метою визначення стану сп`яніння на місці події за допомогою газоаналізатора «Драгер» на, що ОСОБА_1 погоджується. В подальшому, в період часу з 19:02:07 по 19:13:38 зафіксовано, як ОСОБА_1 на місці події здійснює шість невдалих спроб пройти тест за допомогою газоаналізатора «Драгер» через недостатній об`єм повітря, яке видихає ОСОБА_1 до газоаналізатора, після чого останній виявляє бажання пройти огляд з метою визначення стану сп`яніння в умовах медичного закладу, запис продовжується до 19:21:30. 
О 19:44 год. зафіксовано, як поліцейські та ОСОБА_1 знаходяться на території КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» за адресою м. Полтава, пров. Шевченка, 5а, де ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовляється від проходження огляду з метою визначення стану сп`яніння в умовах медичного закладу.
Опитані з даного приводу інспектор взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП НП України майор поліції ОСОБА_4 та інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП НП України лейтенант поліції ОСОБА_2 у своїх поясненнях вказали, що 20.10.2023 вони перебували у складі екіпажу «Алтей-104». Цього дня близько 19.30 ними було здійснено реагування за повідомлення на лінію «102» про дорожньо-транспортну пригоду за участю двох автомобілів, яка відбулася в м. Полтава на перехресті вул. Європейська, вул. Кагамлика та вул. Р. Кириченко.
Приїхавши на місце ДТП, було виявлено автомобілі Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_4 та Volksvagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_6 і двох водіїв чоловічої статі, які стояли поруч з автомобілями. Під час подальшого з`ясування обставин події та перевірки документів у водіїв, у гр. ОСОБА_1 , який був водієм автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_7 , виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови, порушення координації, якому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці та в медичному закладі, на що останній спочатку погодився пройти тест на місці за допомогою алкотестера "DRAGER", однак у подальшому ОСОБА_1 здійснив 6 невдалих спроб пройти тест, оскільки кожного разу газоаналізатор сигналізував про недостатній об`єм повітря яке видихав останній. Хоча перед кожною спробою останньому було роз`яснено необхідність видихати повітря до газоаналізатора в достатньому для цього об`ємі, можливо таким чином він хотів уникнути проходження тесту. Далі ОСОБА_1 погодився пройти огляд в умовах медичного закладу, після чого лейтенант поліції ОСОБА_2 на службовому автомобілі спільно з останнім направилися до КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» за адресою: м. Полтава, пров. Шевченка, 5а, для проходження огляду. Майор поліції ОСОБА_5 залишився на місці ДТП та продовжив оформлювати необхідні матеріали.
У подальшому на території медичного закладу ОСОБА_1 у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння в медичному закладі. Тому лейтенантом поліції ОСОБА_2 було прийнято рішення про складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУПАП (за фактом відмови водія від освідування). 
Таким чином, під час службового розслідування комісія дійшла до висновку, що ОСОБА_1 , маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови), відмовився від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною першою ст.130 КУпАП, допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_5 , порушивши вимоги пп. «з» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною першою ст.124 КУпАП. 
Позивач як працівник правоохоронного органу, повинен вимагати від громадян безумовного дотримання вимог чинного законодавства, у тому числі ПДР України, але своєю поведінкою та вчинками сам допустив їх порушення. З огляду на викладене, дисциплінарна комісія вважає, що поведінка підполковника поліції ОСОБА_1 свідчить про відсутність у нього почуття відповідальності перед суспільством і Законом за свої дії та несумісна з подальшим проходженням ним служби в Національній поліції України.
Такі дії з боку підполковника поліції ОСОБА_1 категорично суперечать вимогам Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, де визначено, що службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно - правових актів МВС України, Присяги поліцейського, наказів керівників. 
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Дисциплінарна комісія встановила, що позивач вчинив дисциплінарний проступок, що виразився в недотриманні вимог п.1 частини першої ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.1,6 частини третьої ст1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що затверджений Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, п.2.5 пп. «з» п.8.7.3 ПДР України, абзацу 2 частини п`ятої ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п.5 р.І, п.3 р.ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179.
Після затвердження наведеного висновку службового розслідування Октябрським районним судом м. Полтава у справі № 554/10063/23 (провадження № 3/554/3264/2023) прийнята постанова від 08.12.2023 (набрала законної сили 19.12.2023), якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю діяння, обмежившись усним зауваження, а провадження у справі закрито. Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
У наведеному рішенні суд, зокрема, встановив, що із наданих суду відеозаписів з бодікамер працівників поліції убачається, що відеозаписи розпочинаються 20.10.2023 року о 18.47 годин, після того як сталася дорожньо-транспортна подія. О 18.51 год. на пропозицію працівника поліції ОСОБА_1 погоджується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці. При цьому позивач одразу прямо йому повідомляє, що алкогольних напоїв не вживав, а працівник поліції не вказує, які саме ознаки сп`яніння виявив і таких ознак не вбачається. Після цього відеозапис одразу переривається і відновлюється о 18.58 годин.
О 19.01 годин ОСОБА_1 знову впевнено погоджується пройти огляд на стан сп`яніння на місці та о 19.03 годин йому надають прилад «Драгер» і він здійснює його продування. Проте, з незрозумілих причин, відеозапис одразу переривається, подальша процедура огляду не фіксується на відео і поняті на відеозаписі відсутні. Відомості про справність приладу та його характеристики суду не надані. Також не надано жодних доказів про результати цього огляду, зокрема роздруківка приладу Драгер, протокол огляду на стан сп`яніння, пояснення свідків, тощо, а також про відмову від такого огляду чи незгоду з його результатами з боку ОСОБА_1 . Потерпілий ОСОБА_3 безпосередньо суду підтвердив, що ОСОБА_1 не мав ознак сп`яніння, але погоджувався пройти огляд на стан сп`яніння на місці. Не виключав, що ОСОБА_1 через спрацювання подушки безпеки міг отримати травму голови. О 19.21 годин відеозапис відновлюється з того, що працівники поліції везуть ОСОБА_1 в автомобілі та прибувають до якогось приміщення, де позивач та працівниця поліції, що складала протокол, вголос висловлюють нерозуміння, навіщо вони сюди приїхали. О 19.37 годин ОСОБА_1 знову повідомляє, що не вживав алкогольних напоїв та о 19.44 годин на запитання пройти огляд у медичному закладі відмовляється. Після чого було складено протокол про адміністративне правопорушення, під час якого особа, що його складала неодноразово телефонує невідомій особі та просить консультації, що правильності відображення обставин справи.
Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно їх пояснень та відеозаписів, були залучені працівником поліції лише о 19.44 годин 20.10.2023 року по провулку Шевченка, 5а м. Полтави. Відтак, ці поняті фіксували лише відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я, який йому запропонувала пройти працівниця поліції. Фізично ці свідки не були на місці події із 18.28 до 19.20 годин, тому не могли фіксувати відмови позивача від проходження огляду на стан сп`яніння на місці, чи його незгоду із результатами огляду.
За таких обставин, судом встановлено очевидні порушення процедури проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, зокрема, вимог ч. 2-6 ст. 266 КУпАП, що тягне за собою його недійсність. При чому матеріали справи містять очевидні ознаки фальсифікації, що є неприпустимим при застосування стандарту доведення провини особи «поза розумним сумнівом».
Колегія суддів враховує наявність даного рішення суду, водночас, зазначає наступне.
В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення позивачем службової дисципліни, які виразились у керуванні поза службою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Тобто, судом у межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. Водночас, наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.
Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Згідно з положеннями процесуального законодавства, суд наділений повноваженнями досліджувати докази, які в тому числі досліджувались місцевим судом при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності.
Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 25.04.2019 у справі №824/739/16-а, від 07.03.2019 у справі №819/736/18.
Колегія суддів вказує, що положення статей 8, 18 Закону України "Про Національну поліцію" покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.
Поняття "службова дисципліна" містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.
В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 815/2527/15, від 13.08.2020 у справі № 817/3305/15, від 24.11.2020 у справі № 2140/1341/18.
У Рішенні Конституційного Суду України № 1-6/2018 від 27.02.2018 констатовано: "У Доповіді "Верховенство права", яка схвалена Європейською Комісією "За демократію через право" (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26.03.2011), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття "законних очікувань") (пункт 48). Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини".
Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.
Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір`я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.
Отже, під вчинками, що дискредитують звання працівника національної поліції та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції та власне органи національної поліції.
З огляду на вказане, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції України, і відповідальність за це несе Держава.
Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів національної поліції з боку суспільства.
Колегія суддів зазначає, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено Законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №815/4478/16.
Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17).
Також, Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Колегія суддів звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява №34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі "Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії" (заява № 63235/00)).
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12.01.2012 у справі "Горовенки та Бугара проти України" зазначив, що уряди та правоохоронні органи забезпечують те, щоб усі посадові особи з підтримання правопорядку мали відповідні моральні, фізичні та психологічні якості для ефективного виконання своїх функцій і проходили безперервну та ретельну професійну підготовку. Необхідно періодично здійснювати перевірку їхньої придатності для виконання таких функцій.
Суд повторив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 17.06.2008 у справі "Абдулла Їлмаз проти Туреччини").
Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Застосування дисциплінарного стягненні у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 21.09.2018 у справі № 824/227/17-а.
Отже, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №814/2530/16 зазначив, що враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
При цьому слід ураховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.
Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №802/1150/17-а вказав на те, що під час правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, така повинна фокусуватися насамперед на такому:
- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;
- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;
- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;
- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
Колегія суддів вважає, що така поведінка позивача безумовно підриває авторитет поліції, формує негативну думку у населення про поліцію та дискредитує звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про особисту недисциплінованість позивача та недотримання ним вимог законодавства, а також присяги працівника поліції і посадових обов`язків.
Посилання позивача на процесуальні порушення, які, на його думку, мали місце під час оформлення працівниками поліції матеріалів про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зокрема, щодо непідтвердження факту відмови його від проходження огляду на стан сп`яніння, колегія суддів відхиляє, оскільки такі обставини не впливають на висновки службового розслідування щодо наявності у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, які слугували підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби.
Щодо застосування до позивача виду дисциплінарного стягнення, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
Верховним Судом у постанові від 10.09.2020 у справі №360/4790/19 зроблено правовий висновок, що питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.
Застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 липня 2022 року у справі № 460/5545/20, від 07 березня 2019 року в справі №819/736/18, від 19 травня 2022 року в справі №480/4079/18 та інших.
Відсутність факту притягнення до адміністративної відповідальності позивача не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який в порядку Дисциплінарного статуту відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ.
Так, під час визначення виду дисциплінарного стягнення позивачеві відповідачем враховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Крім того, слід зазначити, що згідно вимог пункту 2 наказу Національної поліції України від 19.07.2022 №507 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», за результатами службових розслідувань за фактами причетності до скоєння корупційних кримінальних правопорушень, незаконного застосування табельної вогнепальної зброї або її втрати в умовах, що не пов`язані з веденням бойових дій, дорожньо-транспортних пригод з тяжкими наслідками, а також випадками керування транспортними засобами в стані (або з ознаками) сп`яніння, перебування на службі в стані сп`яніння, безпідставної відсутності на робочому місці (на службі) більш ніж на добу до винних необхідно застосовувати найсуворіший вид дисциплінарної відповідальності - звільнення зі служби в поліції.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при прийнятті спірних наказів про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, відповідач діяв обґрунтовано, в порядку, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а застосоване до позивача стягнення є співмірним із вчиненим проступком.
З огляду на правомірність накладеного на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з займаної посади, у зв`язку із наявністю факту вчиненого ним діяння, відсутні підстави для поновлення позивача на службі в органах Національної поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Колегія суддів зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивачем в ході судового розгляду справи не доведено неправомірність спірних наказів.
В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
В даному судовому провадженні відповідач обґрунтував правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства. Наведені ж позивачем доводи судом визнані необґрунтованими.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 по справі № 440/18299/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Т.С. Перцова    Я.М. Макаренко