ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/475/25 Справа № 709/1081/25 Категорія: ст. 185 КУпАП   	Головуючий у І інстанції Чубай В. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   

01 вересня 2025 року                                                                                                    м. Черкаси   

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участі захисника Корнєєва Є.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Корнєєва Є.Л. на постанову Чорнобаївського райсуду Черкаської обл. від 31.07.2025 р., якою 
ОСОБА_1 , який народився 
                                                ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чорнобай, громадянина 
України, не працює, не одружений, проживає 

АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адмінвідповідальності за ст. 185 КУпАП та на нього накладено адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн., стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 14.06.2025 р. о 13:20 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою с-ще Чорнобай, по вул. Центральна, 90 чинив злісну непокору законним вимогам поліцейського при виявленні факту перебування в розшуку відділом № 1 РТЦК, чим вчинив адмінправопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП. 

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Корнєєв Є.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на відеозапису зафіксований епізод, на якому ОСОБА_1 декілька раз ігнорує надати поліцейському документи для ідентифікації особи, при цьому поліцейський посилається на воєнний стан в Україні, який дозволяє поліції перевіряти документи. ОСОБА_2 не чинив будь якої злісної непокори законним розпорядженням поліції при виявлення в розшуку, так як цих розпоряджень не було як при виявленні, так і після виявлення ОСОБА_2 в розшуку.
Після затримання ОСОБА_1 та доставлення його до відділу № 1 РТЦК та СП в нього не було фізичної можливості чинити злісну непокору працівникам поліції. В протоколі не зазначено правопорушення у вигляді злісної непокори законним вимогам у вигляді ненадання документів для ідентифікації особи, або надання документів іншою особою.
Постанова по справі прийнята не на підставі зазначеного правопорушення, а на підставі відеоматеріалів, які свідчать про ненадання ОСОБА_1 документів для ідентифікації працівникам поліції та спробою надання документів іншою особою.
Суд не мав права в постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному суд виходить за межі своєї компетенції, крім того протокол складений з порушеннями не може бути покладено в основу розгляду справи. 
В рішенні суду не конкретизовано суть правопорушення, а саме не зазначено яким нормативним актом передбачено законнім вимоги поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, оскільки ст. 185 КУпАП є бланкетною нормою закону, не вказано яке правопорушення вчинив ОСОБА_1 , в чому конкретно полягала злісна непокора такій вимозі, що є невід`ємною частиною об`єктивної сторони даного адмінправопорушення. 
Відеозапис не відображує всіх подій та не підтверджує фактів викладених в протоколі.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, заслухавши захисника Корнєєва Є.Л., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній підстав, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків. 

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до вимог ст. ст. 254-256 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
На підставі ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.
Згідно ч. 2 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.
Злісна непокора полягає у відмові від обов`язкового виконання наполегливих розпоряджень або вимог працівника поліції, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або в непокорі, що виражається у зухвалій формі і свідчить про прояв явної неповаги до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова особи проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.
Відповідно до роз`яснень, які викладені у постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», відповідальність за ст. 185 КУпАП настає лише за дії, вчинені винним у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку, оскільки вимога або розпорядження є актом, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.
Відповідно до протоколу про адмінправопорушення серії ВАД № 438836, 14.06.2025 р. о 13:20 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою с-ще Чорнобай, вул. Центральна, 90 чинив злісну непокору законним вимогам поліцейського при виявленні в розшуку відділом № 1 РТЦК, чим вчинив адмінправопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП. 
Також, в матеріалах справи наявні наступні докази: диски з відеозаписами подій 14.06.2025 р. (а. пр. 7), рапорт поліцейського про те, що 14.06.2025 р. надійшло повідомлення зі служби 102 про виявлення в с. Чорнобай Черкаської обл. особи в розшуку ОСОБА_1 (а. пр. 2), медична довідка про огляд на наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 (а. пр. 3), виписка з медкарти з результатом огляду на стан сп`яніння – клінічно тверезий ( а. пр. 4); копія протоколу АПЗ18 № 055282 від 14.06.2025 р. про адміністративне затримання (а. пр. 5), письмові власноручні пояснення ОСОБА_1 (а. пр. 6).
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, є законними, обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що постанова по справі прийнята не на підставі правопорушення, а на підставі відеоматеріалів, які свідчать про ненадання ОСОБА_1 документів для ідентифікації працівникам поліції та спробою надання документів на іншу особу, але суд не мав права в постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, або їх виключати, адже таким чином суд вийшов за межі своєї компетенції, крім того протокол складений з порушеннями та не може бути покладено в основу розгляду справи є необґрунтованими. 
У постанові ККС Верховного Суду від 20.10.2020 р. у справі № 444/2115/17 зроблено висновок, що невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнана правомірною, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.
Отже, невиконання законної вимоги поліцейського не допускається. Правопорушник володіє правом оскаржувати незаконні на його думку дії працівників поліції, однак ухилення від виконання вимоги працівника поліції на момент оголошення такої вимоги, не може вважатися допустимим способом захисту ймовірно порушених прав та свідчить виключно про зухвале нехтування громадянином встановленого законодавством порядку.
За сукупності досліджених доказів, судом першої інстанції правильно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, а саме злісну непокору законним вимогам працівника поліції, за що законодавцем встановлена відповідальність за ст. 185 КУпАП.
На переконання апеляційного суду процесуальні та інші документи у справі складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють відповідні правові відносини та які є предметом судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги, що докази ґрунтуються на припущеннях - є необґрунтованими.
Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладаються на осіб, уповноважених на складання протоколів про адмінправопорушення, визначених ст. 255 КУпАП. Працівники поліції мають право самостійно визначати обсяг доказів, які вони надають суду на підтвердження тих обставин, які зазначені в протоколі про адмінправопорушення, в тому числі і обсяг відеозаписів. 
Докази, що містяться у матеріалах справи, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності докази підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що працівники поліції, були упереджені під час виконання своїх функціональних обов`язків, у матеріалах справи про адмінправопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть підтвердити факт зацікавленості працівників поліції, їх не додано і до апеляційної скарги. Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що працівники поліції при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли виключно у межах наданих їм повноважень
Стосовно доводів апеляції про упередженість суду при встановленні та кваліфікації дій ОСОБА_1 , то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в межах повноважень наданих нормами КУпАП вірно встановив фактичні обставини, з урахуванням сукупності всіх протиправних дій особи та вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 саме за ст. 185 КУпАП, доводи апеляційної скарги захисника не спростовують законних висновків постанови суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення.
Стосовно доводів апеляції, що ОСОБА_1 не чинив будь-якої злісної непокори законним розпорядженням поліції при виявленні в розшуку, тому що цих розпоряджень не було як при виявленні, так і після виявлення ОСОБА_2 в розшуку, то апеляційний суд розцінює та тлумачить словосполучення «при виявленні в розшуку відділом № 1 РТЦК» як процес виявлення особи, який складається з кількох послідовних дій: встановлення особи громадянина (ки), перевірка за базами даних цієї особи чи не є вона особою, яка ухиляється від військового обліку або порушує його правила, прийняття рішення в разі встановлення порушень цією особою. І саме під час вчинення цих послідовних дій правопорушник ОСОБА_1 неодноразово не виконав законні вимоги поліцейських, що відображено на долучених відеозаписах.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в оскаржуваній постанові суду висновки прийнятого рішення і його мотивування є достатніми й зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів і викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
Будь-які докази відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником або його захисником суду апеляційної інстанції не надані.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження по адміністративній справі.
Доводи апеляційної скарги про допущені порушення в процесі провадження у цій справі не ґрунтуються на матеріалах справи із яких вбачається, що порушень закону, які б тягли скасування чи зміну постанови допущено не було. 
Матеріали справи містять докази доведеності події адмінправопорушення та вини ОСОБА_1 у його вчиненні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Чорнобаївського райсуду Черкаської обл. від 31.07.2025 р., якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП – залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Корнєєва Є.Л. - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                Белах А.В.