ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3102/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кочанова П.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 липня 2025 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого:          Бєлової Л.В.,
суддів:                    Аліменка В.О.,  Кучми А.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невнесення змін до відомостей системи персоніфікованого обліку реєстру застрахованих осіб щодо ОСОБА_1 , як застрахованої особи;
- зобов`язати внести зміни до відомостей системи персоніфікованого обліку реєстру застрахованих осіб щодо застрахованої особи- ОСОБА_1 шляхом внесення відомостей про страховий стаж за період роботи з 01.11.2001 по 31.12.2008.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві внести зміни до відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування шляхом внесення індивідуальних відомостей до облікової картки застрахованої особи ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) про період її роботи у приватного підприємця ОСОБА_2 з 1 листопада 2001 року по 31 грудня 2008 року (код РНОКПП НОМЕР_2 ).
В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено (про визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання відповідача внести відомості про страховий стаж позивача).
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що за результатами дослідження персональної електронної облікової картки ОСОБА_1 у Реєстрі застрахованих осіб щодо відомостей за період роботи у ФОП ОСОБА_2 з листопада 2001 року по квітень 2016 року встановлено відсутність даних про стаж та заробітну плату за період з 01.11.2001 по 31.12.2008. Натомість, наявна інформація про стаж та заробітну плату за період з 01.01.2009 по 27.04.2016. Тому, у зв`язку з відсутністю у Реєстрі застрахованих осіб відомостей про стаж і заробітну плату на позивача за період з листопада 2001 по грудень 2008 року, вбачається невиконання ФОП ОСОБА_2 свого обов`язку як страхувальника щодо подання звітності до Пенсійного фонду України та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Також апелянт зазначає, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань страхувальника ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) знято з обліку 01.04.2021, отже проведення перевірки з подальшим поданням відповідної звітності є неможливим. У зв`язку з чим, для внесення до Реєстру застрахованих осіб достовірних відомостей за листопад 2001 - грудень 2008 року ОСОБА_1 необхідно надати відповідне рішення суду, що набрало законної сили.
Крім того, апелянт зазначає, що наданих позивачем документів не підтверджується подання ФОП ОСОБА_3 звітності до органів Пенсійного фонду України та сплату страхових внесків за найманих працівників з листопада 2001 року по грудень 2008 року.
Отже, на переконання апелянта, у зв`язку з відсутністю належних, допустимих та достатніх доказів для підтвердження факту подання звітності та сплати страхових внесків ФОП ОСОБА_3 за гр. ОСОБА_1 за період з 01.11.2001 по 31.12.2008 у Головною управління як органу державної влади відсутні правові підстави для внесення змін до відомостей системи персоніфікованого обліку Реєстру застрахованих осіб щодо страхового стажу за спірний період.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2025 року  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. 
У відзиві позивач зазначає, що не може нести тягар відповідальності за порушення та недотримання вимог чинного законодавства України щодо сплати єдиного внеску або ведення обліку виплат застрахованої особи колишнім роботодавцем чи органом пенсійного фонду.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 23 липня 2025 року.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) є громадянкою України.
01 червня 2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про приведення у відповідність даних Державного реєстру застрахованих осіб щодо зарахування періоду роботи у ФОП ОСОБА_2 з 01.11.2001 по 31.12.2008.
За результатом вказаної заяви відповідачем надано відповідь, в якій останній зауважив, що відомості вносяться в автоматичному режимі, у разі відсутності відповідних відомостей, останні можуть бути внесені лише за рішенням суду, яке набрало законної сили.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася   до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції, адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що підставою для внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, при цьому, обставини справи вказують на наявність підстав для внесення відомостей до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо застрахованої особи ОСОБА_1 періоду роботи у приватного підприємця ОСОБА_2 з 1 листопада 2001 року по 31 грудня 2008 року.
Водночас, суд першої інстанції зазначив, що вимога про визнання бездіяльності відповідача протиправною задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до приписів пункту 4 розділу IV Положення внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду, а тому в діях відповідача порушень закону судом не встановлено.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача внести відомості про страховий стаж позивача, то суд першої інстанції зазначив, що права позивача в цій частині не порушені, а рішення суду не може бути прийнято на майбутнє.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Абзацом 36 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до абзацу першого ч. 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» установлено, що починаючи з 1 липня 2002 обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 за даними системи персоніфікованого обліку.
Отже, страховий стаж за період до 01.07.2000 обчислюється на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування. Поряд з цим, страховий стаж за період після 01.07.2000 обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.
Відповідно до ч. 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Пунктами «а» і «д» ч. 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується також відповідно:
будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;
навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-IV встановлено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії.
Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону (частина 1 статті 15 Закону №1058-IV)
Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Колегія суддів зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії особи проводиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де вона працює, страхувальником сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом зазначених норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або неповну сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, відтак наявність заборгованості роботодавця по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи.
Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.05.2021 у справі №343/659/17.
У той же час, внаслідок невнесення відповідних відомостей на виконання роботодавцем обов`язку по сплаті страхових внесків у систему реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, позивач позбавлений соціальної захищеності та стажу за час роботи у вищезгаданий період.
Судом першої інстанції достовірно встановлено, що позивач з 01.11.2001 прийнята оператором електрозв`язку 1 категорії до приватного підприємця ОСОБА_2 на   підставі трудового договору №4 від 01.11.2001, який зареєстрований в державному центру зайнятості Залізничного району м. Києва та згідно з наказом від 27.04.2016 позивача з 27.04.2016 звільнено з роботи за згодою сторін.
Вказані обставини підтверджуються відомостями трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 .
Окрім того, матеріали справи містять довідку ДПІ у Солом`янському районі м.Києва про трудові відносини фізичної особи з платником єдиного податку від 1 січня 2007 року серії К № 350919, відповідно до якої ОСОБА_1   (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) перебуває в трудових відносинах із суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).
Як апелянт зазначає, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань страхувальника ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) знято з обліку 01.04.2021.
Відповідно до пункту 3 розділу IV Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1), відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Абзацами другим, третім пункту 4 розділу IV Положення передбачено, що у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили. Внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду.
Колегія суддів зазначає, що наявність у системі персоніфікованого обліку (Реєстрі застрахованих осіб) відомостей про періоди трудової діяльності застрахованих осіб у подальшому є підставою для призначення та здійснення пенсійних виплат. У свою чергу, відсутність у Реєстрі відповідної інформації призводить до порушення права застрахованої особи на одержання виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Зважаючи на те, що відповідно до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування підставою для внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, то, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві внести зміни до відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування шляхом внесення індивідуальних відомостей до облікової картки застрахованої особи ОСОБА_1 про період її роботи у приватного підприємця ОСОБА_2 з 1 листопада 2001 року по 31 грудня 2008 року.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання відповідача внести відомості про страховий стаж позивача не оскаржується, тому колегія суддів у силу положень ч. 1 ст. 308 КАС України не перевіряє його законність та обґрунтованість в цій частині.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст.    243,    315,    316,    322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                          В.О. Аліменко,

                                                                                                    А.Ю. Кучма