П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/4540/25	
Перша інстанція: суддя Дерев`янко Л.Л.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:  
              Головуючого:              Градовського Ю.М.
              суддів:                          Бітова А.І., 
                                                    Єщенка О.В.,
          розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025р. про повернення позовної заяви по справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди 526 322,75грн., 

В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2025р. ВЧ НОМЕР_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача на користь ВЧ НОМЕР_1 безпідставно набуті ним кошти в сумі 526 322,75грн..
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 9.05.2025р. позовну заяву позивача залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з зазначенням поважних підстав для поновлення строку звернення до суду.
19.05.2025р. на виконання ухвали суду від 9.05.2025р. ВЧ НОМЕР_1 подала заяву про усунення недоліків, в якій зазначено, що строк звернення до суду пропущений у зв`язку з відсутністю фінансування за КЕКВ – 2800 для сплати судового збору та на виконання судових рішень.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025р. позовну заяву ВЧ НОМЕР_1 повернуто позивачу.
Не погодившись із даною ухвалою суду, ВЧ НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.
Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Повертаючи позовну заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позивачем причини пропуску звернення до суду з позовом суд є не поважними. 
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спірне питання, з огляду на наступні обставини.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст.171 цього Кодексу.
Приписи п.9 ч.4 ст.169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених ч.2 ст.123 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1-2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, колегія суддів, з огляду на доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити таке.
За приписами ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Згідно із ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Як вбачається із матеріалів справи, що спірні правовідносини виникли внаслідок встановлення наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №3444 від 30.09.2023р. про результати службового розслідування факту нанесення солдатом ОСОБА_1 збитків державі у розмірі 526  322,75грн..
Вказаний наказ про результати службового розслідування прийнятий 30.09.2023р., а з позовом до суду ВЧ НОМЕР_1 звернулась 29.04.2025р. (згідно із штампом на поштовому конверті).
У заяві про усунення недоліків ВЧ НОМЕР_1 посилається на те, що підставою пропуску строку звернення до суду із даним позовом стало те, що позивач є бюджетною установою, всі витрати здійснюються за рахунок Державної казначейської служби України, на замовлення та одержання яких потрібен додатковий час.
Так, ВЧ НОМЕР_1 встановленим порядком направлялись ВЧ НОМЕР_2 , яка є розпорядником вищого рівня, заявки-розрахунки на отримання фінансування за КЕВ 2800, а саме для сплати судового збору та на виконання судових рішень, які набрали законної сили.
З другого півріччя 2024р. ВЧ НОМЕР_1 не в повній мірі отримує фінансування по КЕКВ – 2800 не зважаючи на подання заявок-розрахунків до розпорядника вищого рівня для отримання фінансування.
Листом від ВЧ НОМЕР_3 повідомлено, що відповідно до зазначених заявок фінансування за КЕКВ 2800 з Департаменту соціального забезпечення МОУ на виконання не надходило протягом червня-жовтня 2024р. та очікується лише після внесення Міністерством фінансів України відповідних змін до кошторису МОУ.
Тільки в квітні 2015р. ВЧ НОМЕР_1 було отримано кошти в розмірі достатньому для сплати судового збору за подання позовних заяв до суду.
Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія зазначає, що оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, суд виходить з того, що причина  пропуску строку  є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій  у  визначений законом або судом  строк;  2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила  строк;  3) ця причина виникла протягом  строку,  який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Під час вирішення питання про поновлення строку, у межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, що слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання адміністративного позову здійснюється судом першої інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.
Так, аргументи позивача зводяться до того, що він не мав змоги подати адміністративний позов в установлені процесуальним законом строки з незалежних від ВЧ НОМЕР_1 обставин, адже фінансова неспроможність сплатити судовий збір не залежить від волевиявлення відповідача.
Із цього приводу апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 25.01.2024р. у справі №460/43834/22 і від 4.06.2025р. у справі №380/12793/24, акцентував увагу на тому, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.
Судова колегія вважає вищевказані висновку застосовними до обставин даної справи.
У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватися принципів належного врядування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, установлених нею ж.
Отже, наведені скаржником обставини не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність поважних причин пропуску строку на звернення до суду із адміністративним позовом.
Натомість, аргументи про залучення військової частини в повному складі до ведення бойових дій, тощо, могли б бути визнані у розглядуваному випадку доречними та такими, що підтверджують існування об`єктивних причин, які дійсно перешкоджали можливості вчинити дії задля своєчасного звернення до суду із позовною заявою, за умови доведеності конкретних умов і обставин, які стали на заваді реалізації відповідного права належними і допустимими доказами. Водночас, таких доказів до суду не надано.
В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 окрім вищевказаних доводів, також посилається на те, що листом ТУ ДБР у м.Львові від 6.03.2024р. повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР.
Лише 21.02.2025р. ВЧ НОМЕР_1 отримано повідомлення від ТУ ДБР у м.Львові про те, що розпочато досудове розслідування за повідомленням ВЧ НОМЕР_1 про те, що військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 самовільно залишив ВЧ НОМЕР_1 .
Відтак, на думку апелянта, переплата грошових коштів, яка є предметом спору по даній справі, виникла саме у зв`язку з вчиненням відповідачем кримінального правопорушення, а тому строк звернення до суду з даним позовом слід враховувати саме від дати внесення відомостей до ЄРДР.
Надаючи оцінку вказаним доводам, судова колегія вважає такі посилання позивача помилковими, оскільки факт внесення відомостей до ЄРДР не є підставою для звернення суб`єкта владних повноважень до суду із позовом про стягнення матеріальної шкоди.
На думу судової колегії, підставою для звернення до суду із відповідним позовом є саме встановлення такого факту відповідним рішенням суб`єкта владних повноважень, яким в даному випадку, є наказ командира ВЧ НОМЕР_1 за №344 від 30.09.2023р. про результати службового розслідування.
З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск ВЧ НОМЕР_1 строку звернення до суду із адміністративним позовом та про відсутність поважних причин для його поновлення.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,312,316,325 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025р. про повернення позовної заяви залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          А.І. Бітов

                                                                                                    О.В. Єщенко