ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2025 року                                                                                      Справа № 903/175/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії: 
Головуючого судді                             Гудак А.В.
судді                                                          Олексюк Г.Є. 
судді                                                          Мельник О.В.
секретар судового засідання Новосельська О.В.
за участю представників:
прокурор: Гарбарук В.А.
позивача: не з"явився   
відповідача 1: не з"явився   
відповідача 2: Кушнікова К.М.
третьої особи: не з"явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного          апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на рішення Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 у справі №903/175/25 (суддя Бідюк С.В., м.Луцьк, повний текст складено 15.05.2025)
за позовом: Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України”
до відповідача 1: Колківської селищної ради
    відповідача 2: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області
про визнання незаконними та скасування наказу, додатків, усунення перешкод в користуванні

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2025 року через підсистему “Електронний суд” заступником керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації подано до Господарського суду Волинської області позов до Колківської селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про:
- визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.10.2020 № 52-ІЗ “Про затвердження матеріалів інвентаризації земель”, яким затверджено матеріали інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності в частині земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га;
- визнання незаконним та скасування п. 222 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 10.12.2020 № 35-ОТГ “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність”; 
- визнання незаконним та скасування п. 222 додатку до рішення Колківської селищної ради від 02.02.2021 № 4/24 “Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність Колківської селищної ради”;
- усунення перешкод державі в особі Волинської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га в Державному земельному кадастрі.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 року у справі №903/175/25 позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.10.2020 № 52-ІЗ “Про затвердження матеріалів інвентаризації земель”, яким затверджено матеріали інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності в частині земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га.  Визнано незаконним та скасовано п. 222 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 10.12.2020 № 35-ОТГ “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність”.  Визнано незаконним та скасовано п. 222 додатку до рішення Колківської селищної ради від 02.02.2021 № 4/24 “Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність Колківської селищної ради”.  Усунуто перешкоди державі в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га в Державному земельному кадастрі. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на користь Волинської обласної прокуратури  5 450,40 грн витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з Колківської селищної ради  на користь Волинської обласної прокуратури  5450,40 грн витрат по сплаті судового збору.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням  Головне управління Держгеокадастру у Волинській області звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить залишити позов Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації до Колківської селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Ліси України» про визнання незаконним та скасування наказу, додатків, усунення перешкод в користуванні у справі №903/175/25 без розгляду. Скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 року у справі № 903/175/25 за позовом Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації до Колківської селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Ліси України» про визнання незаконним та скасування наказу, додатків, усунення перешкод в користуванні та прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Стягнути з Волинської обласної прокуратури на користь Головного управління Держгеокадастру у Волинській області витрати, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.
Ухвалою суду від 27.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на рішення Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 у справі №903/175/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на      20 серпня 2025 року.
31 липня 2025 року заступником керівника Волинської обласної прокуратури подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну  скаргу    на  рішення  Господарського  суду  Волинської  області  від 06.05.2025 у справі № 903/175/25 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду, яким задоволено позов заступника керівника Волинської обласної прокуратури, без змін. 
Відповідно до розпорядження керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2025, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Філіпової Т.Л. з 04.08.2025 по 05.09.2025 включно та судді-члена       колегії Василишина А.Р. з 04.08.2025 по 29.08.2025 включно, у справі №903/175/25 призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2025 у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В.
Ухвалою суду від 08.08.2025 прийнято апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на рішення Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 у справі №903/175/25 до провадження Північно-західного апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Гудак А.В., суддя                        Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В.
14 серпня 2025 року Державним спеціалізованим господарським підприємством “Ліси України” подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 у справі № 903/175/25 залишити без задоволення.
20 серпня 2025 року  Державним спеціалізованим господарським підприємством “Ліси України” подано заяву, в якій у зв`язку із неможливістю представника державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» взяти участь у даному судовому засіданні, просило суд провести розгляд даної апеляційної скарги по справі 903/175/25 без участі представника державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області підприємство вважає необґрунтованою та просить суд відмовити у її задоволенні.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в судовому засіданні 20.08.2025 підтримала доводи апеляційної скарги та надала відповідні пояснення. Просила суд,  залишити позов Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації у справі № 903/175/25 без розгляду. Скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 року у справі №903/175/25 та прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Прокурор в судовому засіданні 20.08.2025 заперечив доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Просив суд апеляційну  скаргу    на   рішення  Господарського  суду  Волинської  області  від 06.05.2025 у справі № 903/175/25 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін. 
В судове засідання 20.08.2025 Волинська обласна державна адміністрація, Колківська селищна рад своїх представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Північно-західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника відповідача 2 та прокурора, розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
ВСТАНОВИВ:
1.Зміст рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги прокурора, зазначив, що в порушення вимог законодавства щодо раціонального використання земель Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області здійснено зміну цільового призначення та вилучення земель лісогосподарського призначення за відсутності на те повноважень, визначених чинним законодавством. Таким чином, накази Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.10.2020 № 52-ІЗ “Про затвердження матеріалів інвентаризації земель”, від 10.12.2020 № 35-ОТГ “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність”, рішення Колківської селищної ради від 02.02.2021 № 4/24 “Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність Колківської селищної ради”, яким частина спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, віднесена до земель сільськогосподарського призначення, підлягають визнанню незаконними та скасуванню в частині земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га в порядку, визначеному ст. ст. 16, 21, 393 Цивільного кодексу України та ст.ст. 152, 155 Земельного кодексу України.
Судом першої інстанції також враховано висновок щодо застосування положень частини 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", який викладено у пунктах 49- 51 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №916/1750/22 зі спору, що виник із подібних земельних правовідносин. 
При зверненні до суду з даним позовом прокурором обрано такий спосіб захисту, який може відновити інтереси держави та попередити загрозу порушення права на землі державної власності, а саме скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320. 
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183 заявлені обґрунтовано та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Оскільки всі пред`явлені прокурором вимоги є взаємопов`язаними, спрямованими на оспорення права на земельну ділянку в її набувача, відтак підлягає до задоволення вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га 06.10.2020 внесені до Державного земельного кадастру за категорією землі – землі сільськогосподарського призначення. 

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  Головне управління Держгеокадастру у Волинській області посилається на те, що його дії здійснені в межах законних повноважень. Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення розроблена сертифікованим інженером-землевпорядником та належно затверджена наказом управління від 21 жовтня 2020 року. Відомості про спірну земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру, як про ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, а будь-які відомості про її належність до земель лісового фонду відсутні.
У апеляційній скарзі відповідач 2 зазначає, що передача ділянки до комунальної власності відбулася на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р та наказу управління від 10 грудня 2020 року №35-ОТГ. В подальшому Колківська селищна рада прийняла ділянку у комунальну власність. До того ж, Закон України №1423-ІХ від 28 квітня 2021 року «Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» прямо передбачив, що всі землі державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів переходять у власність територіальних громад. Отже, фактичним і законним розпорядником спірної земельної ділянки є Колківська селищна рада.
Скаржник наголошує, що матеріали лісовпорядкування та листи державних підприємств не є належними доказами у розумінні процесуального закону та не можуть встановлювати категорію земель. Відсутні будь-які рішення уповноважених органів про зміну цільового призначення ділянки, немає й державної реєстрації речових прав на неї з боку ДП «Ліси України», тому твердження про накладення ділянки на землі лісового фонду є недоведеним.
Поряд з цим, скаржник наголошує про відсутність у даному випадку законних підстав для представництва інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 226 ГПК України. Таким чином, Головне управління вважає, що при розгляді вказаної судової справи є всі підстави для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 226 ГПК України.
Крім того, скаржник зазначає на думку Головного управління, в даній справі накази органів державної влади, а також державна реєстрація земельної ділянки у відповідних реєстрах та їх визнання незаконними та скасування, як окремих позовних вимог, не є належним способом захисту, а обраний стороною предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Прокурор, заперечуючи доводи відповідача 2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183 фактично належить до земель лісогосподарського призначення, що підтверджується матеріалами лісовпорядкування, інформацією державних органів, рішеннями обласної та місцевої рад, проектами організації і розвитку лісового господарства, а також актами обстеження. Прокурор доводить, що під час інвентаризації проігноровано реальний стан земель та їх цільове призначення, адже фактично ця територія є суцільним лісовим масивом.
Зокрема, прокурор наголошує, що ще з 2004 року такі землі не можуть передаватися у комунальну власність. Спірна ділянка перебувала у користуванні державних лісогосподарських підприємств, що підтверджується рішеннями органів влади та матеріалами лісовпорядкування, виготовленими ще до 2006 року.
Поряд з цим, прокурор зазначає, що обраний спосіб захисту у вигляді негаторного позову є належним та ефективним, оскільки у Державному реєстрі речових прав відсутня інформація про право власності на спірну ділянку. За таких обставин застосування віндикаційного позову є неможливим. 
Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” у відзиві на апеляційну скаргу, заперечуючи доводи апеляційної скарги,  зазначило, що  земельна ділянка з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га належала до земель лісогосподарського призначення державної форми власності. Зокрема, ще у 2000 році відповідними рішеннями Волинської обласної та сільських рад вона передана у користування лісогосподарським підприємствам. Після набрання чинності Законом України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 05.02.2004 №1457-IV, усі землі лісового фонду за межами населених пунктів остаточно віднесені до державної власності. Надалі, у процесі реформування, землі закріплені за державними підприємствами – спочатку «Маневичіліс», а згодом «Поліське лісове господарство». Вказане підтверджується матеріалами лісовпорядкування та планово-картографічними документами, що згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визнаються доказами права постійного користування землею до оформлення державних актів.
Третя особа, зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Волинській області перевищило повноваження, видавши накази від 21.10.2020 №52-ІЗ та від 10.12.2020 №35-ОТГ, якими затверджено інвентаризацію та передано землі у комунальну власність. Оскільки спірна ділянка розташована за межами населеного пункту, компетенція щодо її вилучення та зміни цільового призначення належала всупереч прийняття спірних актів виключно Кабінету Міністрів України та Волинській обласній державній адміністрації. Водночас Кабінет Міністрів відповідних рішень не приймав.
Поряд з цим, третя особа, зазначає, що  у зв`язку з незаконною зміною категорії земель у Державному земельному кадастрі, єдиним ефективним способом захисту інтересів держави є позов про скасування відповідних наказів та записів у Державному земельному кадастрі шляхом усунення перешкод у користуванні землями державної власності.
        Волинська обласна державна адміністрація та Колківська селищна рада відзивів на апеляційну скаргу не подавали.
Згідно ч.3 ст. 236 ГПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
26 травня 2000 року рішенням Чорнижівської сільської ради Маневицького району Волинської області №11/1 «Про передачу земель лісового фонду» надано згоду на передачу земель лісового фонду площею 300 га, які раніше були закріплені за КПС «Нове життя» в користування Маневицького міжгосподарського спеціалізованого підприємства (а.с.30 т.2).
23 червня 2006 року рішенням Волинської обласної ради №3/5 створене  Волинське обласне спеціалізоване комунальне лісогосподарське підприємство «Волиньоблагроліс»          (а.с.31 т.2).
18 серпня 2000 року рішенням Волинської обласної ради №13/2 надано дозвіл на складання проектів відведення земель лісового фонду, які знаходились у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, зокрема Державним лісгоспам державного лісогосподарського об`єднання «Волиньліс», спеціалізованим лісогосподарським підприємствам – правонаступникам міжгосподарських спеціалізованих лісопідприємств та лісгоспів (а.с.32 т.2). Згідно додатку №10 спеціалізованому лісопідприємству на території Куликовичівської  сільської ради передано землі лісового фонду площею 1898,0 га (а.с.32 на звороті т.2).
Розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації  №100 від березня 2009 року погоджено місцерозташування земельних ділянок, зокрема: Дочірньому підприємству «Комунальне спеціалізоване лісопідприємство «Маневичіліс» загальною площею 20      895,64 га в межах Маневицького району та на вказану площу зазначеному підприємству надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а.с.43 т.2).
19 січня 2011 року розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації №14 підпорядковано до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України ліси на землях запасу державної власності, які використовуються для ведення лісового господарства дочірніми підприємствами обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Волиньоблагроліс» загальною площею 55635,1 га згідно  з додатком 1 згідно якого 21      006,5 га лісів в яких здійснює ведення лісове господарство Дочірнє підприємство «Комунального спеціалізованого лісопідприємстваа «Маневичіліс» передано до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів. Надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо надання у постійне користування державним лісогосподарським підприємствам для ведення лісового господарства земельних ділянок лісового  фонду загальною площею 55635,1 га згідно  з додатком 2, в якому зазначено, що Державному підприємству «Колківське лісове господарство» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо надання у постійне користування земельних ділянок лісового фонду для ведення лісового господарства  на території Куликовичівської сільської ради площею 1898 га (а.с.33-37 т.2). 
31 травня 2011 року розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації №232 надано у постійне користування для ведення лісового господарства ліси, що перебувають у державній власності, державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України. Надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду, які перебувають у державній власності, у постійне користування державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України для ведення лісового господарства (а.с.115 т.1). Згідно додатку 1 до вказаного наказу Державному підприємству «Поліське лісове господарство» надано в постійне користування 21006,5 га лісів, якими здійснювало ведення лісового господарства Дочірнє підприємство «Маневичліс» обласного комунального спеціалізованого лісопідприємства «Волиньоблагроліс» (а.а.115 на звороті).
Згідно додатку 2 Державному підприємству «Поліське лісове господарство» на території Колківської селищної ради надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо надання у постійне користування земельних ділянок лісового фонду для ведення лісового господарства щодо земельної ділянки площею 20,1 га, на території Куликовичівської сільської ради - щодо земельної ділянки площею 1898 га  (а.с.116 на звороті т.1).
04 липня 2018 року розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації №399 надано дозвіл Державному підприємству «Поліське лісове господарство» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності лісогосподарського призначення орієнтованою площею 10077,3536 га, розташованих на території Маневицького району, для оформлення права постійного користування для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг (а.с.117 на звороті т.1).
У вересні 2020 року ТОВ «Азимут плюс» на замовлення Головного управління Держгеокадастру у Волинській  області розроблена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель, землі запасу (КВЦПЗ 16.00), які розташовані у Волинській області, Маневицькому районі, Куликовичівської сільської ради, зокрема щодо земельної ділянки площі 7,4320 га (а.с.153-165 т.1).
21 жовтня 2020 року наказом  Головного  управління  Держгеокадастру  у  Волинській області від 21.10.2020 № 52-ІЗ «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» затверджено технічну документацію з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів Куликовичівської сільської ради Маневицького району Волинської області загальною площею 50,4867 га, серед інших на спірну земельну ділянку площею 7,4320 га за кадастровим номером 0723683800:02:001:0183              (а.с.132 на звороті т.1).
10 грудня 2020 року наказом  Головного  управління  Держгеокадастру  у  Волинській області №  35-ОТГ  «Про  передачу  земельних  ділянок  державної  власності  у комунальну  власність» передано Колківській територіальній громаді в особі Колківської селищної ради Маневицького району у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3286,4385 га, згідно акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність. Право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.134 на звороті т.1).
Згідно акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 10.12.2020 головне управління Держгеокадастру у Волинській області відповідно до наказу від 10.12.2020 №35-ОТГ передало із державної власності, а Колківська селищна рада прийняла у комунальну власність Колківської селищної ради земельні ділянки, зокрема спірну земельну ділянку площею 7,4320 га за кадастровим номером 0723683800:02:001:0183 (а.с.134-139 т.1).  
02 лютого 2021 року Колківською селищною радою прийнято рішення № 4/24 “Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність Колківської селищної ради”, погоджено акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 10.12.2020 №35-ОТГ, від 31.12.2020         №62-ОТГ (додаток до акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 10.12.2020 та від 31.12.2020). Крім того, прийнято земельні ділянки сільськогосподарського призначення у комунальну власність Колківської селищної ради загальною площею 3316,6788 га згідно додатку до цього рішення, в тому числі і спірну земельну ділянку з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га (а.с. 150 на звороті – 151 т.1).
Згідно інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га 06.10.2020 внесені до цього кадастру за категорією землі – землі сільськогосподарського призначення на підставі вищезазначеної технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель         (а.с. 127 т.1). 
З листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 07.11.2024 №10-3-0.31-4557/2-24 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183 площею 7,4320 га зареєстрована в Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за межами населених пунктів на території Куликовичівської Маневицького району Волинської області (а.с. 131-139 т.1). 
Розроблення даної документації із землеустрою здійснювалось на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.01.2020 № 825 “Про проведення державної інвентаризації земель”. Зазначена документація затверджена наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.10.2020 № 52-13 “Про затвердження матеріалів інвентаризації земель”. Земельна ділянка передана Колківській територіальній громаді на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 10.12.2020 № 35-ОТГ “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність” та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність (а.с. 153-163 т.1).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.2024 №403838677 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183 у вказаному реєстрі незареєстрована (а.с. 126 т.1). 
Згідно Плану лісонасаджень Куликовицького лісництва державного підприємства “Поліське лісове господарство”, який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП “Поліське лісове господарство”, земельна ділянка з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га частково належить до земель лісового фонду та з користування державного підприємства не вилучалась (а.с. 21-108 т.1). 
Базове лісовпорядкування проведено Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО “Укрдержліспроект” у 2012 році, за результатами якого схвалено вищезазначений проект. Матеріали лісовпорядкування ДП “Поліське лісове господарство” затверджені протоколом другої лісовпорядної наради від 06.12.2012 (а.с. 85-108 т.1). 
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №593 від 04.10.2021 року “Про припинення державного підприємства “Поліське лісове господарство” (код згідно з ЄДРПОУ 37580075) та затвердження складу Комісії з припинення” прийнято рішення про припинення державного підприємства “Поліське лісове господарство”, шляхом реорганізації, а саме приєднання до державного підприємства “Колківське лісове господарство” (код згідно з ЄДРПОУ 00991597). Пунктом 7 даного наказу визначено, що державного підприємства “Колківське лісове господарство” є правонаступником прав та обов`язків державного підприємства “Поліське лісове господарство” (а.с. 109-110 т.1) 
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців від 03.10.2022 діяльність державного підприємства “Поліське лісове господарство” припинена.
Відповідно до інформації ВО “Укрдержліспроект” від 29.11.2024 № 03/1448-24 з фрагментом картографічної бази даних матеріалів лісовпорядкування з нанесеними межами  кварталів 44 Колківського, 48, 53 та 54 Тельчівського лісництва ДП “Колківський лісгосп”  відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2022 року та межами їх таксаційних виділів, частина вказаної земельної ділянки знаходиться в межах земель лісового фонду (а.с. 147 т.1). 
Згідно Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП “Поліське лісове господарство”, укладеного у 2013 році вбачається, що у кварталі 1 Куликовицького лісництва зростають дерева віком 20-30 років та знаходиться болото. Вказане підтверджується актом обстеження лісових насаджень Філії “Колківське лісове господарство” ДСГП “Ліси України” від 16.10.2023, згідно якого на даний час вік дерев становить 30-45 років (а.с. 118 т.1). 
Інформація про часткове накладення земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183 на земельні ділянки державного лісового фонду ДП “Поліське ЛГ” підтверджується також листом ВО “Укрдержліспроект” від 20.12.2024 № 03/1515-24, згідно змісту якого наявне часткове розташування спірної земельної ділянки у межах земель лісогосподарського призначення згідно матеріалів лісовпорядкування 2012 року, зокрема кварталів 1,6,7,12 Куликовицького лісництва ДП “Колківське лісове господарство” (а.с. 141 т.1). 
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №882 від 28.10.2022 року “Про припинення державного підприємства “Колківське лісове господарство” та затвердження складу комісії з припинення” прийнято рішення про припинення державного підприємства “Колківське лісове господарство” (код згідно з ЄДРПОУ 00991597), шляхом реорганізації, а саме приєднання до державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (код згідно з ЄДРПОУ 44768034). Пунктом 8 даного наказу визначено, що державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” є правонаступником прав та обов`язків державного підприємства “Колківське лісове господарство” (а.с. 112-113 т.1). 
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців від 21.09.2023 діяльність Державного підприємства “Колківське лісове господарство” припинена.
Прокурор зазначає, що з  аналізу  наказів  Головного  управління  Держгеокадастру  у  Волинській області від 21.10.2020 № 52-ІЗ «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель», від  10.12.2020  №  35-ОТГ  «Про  передачу  земельних  ділянок  державної  власності  у комунальну  власність»,  рішення  Колківської  селищної  ради  від  02.02.2021  №  4/24 «Про  прийняття  земельних  ділянок  державної  власності  у  комунальну  власність Колківської  селищної  ради»  вбачається,  що  дії  вказаних  органів  спрямовані  на вилучення  частини  земельної  ділянки  лісового  фонду  та  її  зміну  цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення.

4. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Відповідно до частини другої      статті 19 Конституції України      органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені      Конституцією      та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як зазначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади      Конституції      та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII      Про внесення змін до      Конституції України      (щодо правосуддя), який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до      Конституції України      внесені зміни, а саме      Конституцію      доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 ГПК України      встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої      статті 53 ГПК України      прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статтею 23 Закону України      «Про прокуратуру».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18, уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від                               15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах №910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та №913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №0440/6738/18, зокрема, зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України      Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого      статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 12.10.2020 у справі № 916/1033/20, від 08.10.2020 у справі № 904/5912/18.
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 №1423-ІХ, який набрав чинності 27.05.2021, змінено положення      Земельного кодексу України      щодо повноважень уповноважених органів на розпорядження земельними ділянками. Вказані законодавчі зміни стосуються також і повноважень Кабінету Міністрів України щодо розпорядження земельними ділянками.
Згідно з попередньою редакцією ч. 8      ст. 122 Земельного кодексу України      Кабінет Міністрів України передавав земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених      ст. 149 цього Кодексу      (землі, які перебувають у постійному користуванні, - рілля, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення), то в чинній редакції такі повноваження відсутні.
На даний час відповідно до ч. 8      ст. 122 Земельного кодексу України      Кабінет Міністрів України передає лише земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування, які не входять до складу адміністративного-територіальних одиниць, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
За чинною на даний час редакцією Кодексу Кабінет Міністрів України не може здійснювати вилучення земельних ділянок державної власності, у тому числі які є обмеженими в обороті.
За новою редакцією      ст. 149 Земельного кодексу України, такі землі вилучаються за рішенням органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження землями відповідно до      ст. 122 цього Кодексу, та лише виключно для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.
Пунктом 24      Перехідних положень Земельного кодексу України      визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:
а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);
б) оборони;
в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення. Вказаний пункт набрав чинності 27.05.2021.
Отже, земельні ділянки лісогосподарського призначення віднесені до земель державної форми власності.
Чинна на час вчинення спірних правовідносин редакція ч. 5      ст. 122 Земельного кодексу України      передбачає, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
На даний час Волинська обласна військова адміністрація (Волинська обласна державна адміністрація) є розпорядником земель лісогосподарського призначення, в тому числі і щодо вилучення земельних ділянок вказаної категорії.
Листом від 20.11.2024 №15-1775ВИХ-24 заступником керівника Волинською обласною прокуратурою повідомлено Волинську обласну військову адміністрацію про виявлені порушення земельного законодавства (а.с.16-17 т.1).
У листі-відповіді від 25.11.2024 №1091/01-12/2-24 адміністрацією повідомлено прокуратуру, що заходи щодо повернення земельних ділянок у власність держави не вживались, при цьому висловлено позицію про неможливість звернення до суду у зв`язку обмеженим бюджетним фінансуванням. Водночас Волинська обласна державна адміністрація не заперечувала проти представництва окружною прокуратурою її інтересів в суді (а.с. 18 т.1).
07 січня 2025 року заступником керівника Волинською обласною прокуратурою листом №15-45ВИХ-25 на виконання вимог ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”       повідомлено Волинську обласну військову адміністрацію про намір пред`явити позов (а.с.152 т.1).
Таким чином, Волинській обласній державній адміністрації упродовж близько двох місяців було відомо про існуюче порушення вимог земельного законодавства, однак остання самостійно заходів, спрямованих на відновлення порушеного інтересу не вживала та не заперечувала (не оскаржувала) проти подання позову заступником керівника Волинської обласної  прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації до відповідача 1: Колківської селищної ради, відповідача 2: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання незаконними та скасування наказу, додатків, усунення перешкод в користуванні.
Вказані обставини свідчать про нездійснення Волинською обласною військовою (державною) адміністрацією захисту порушених інтересів держави та наявність підстав для представництва органом прокуратури інтересів держави в суді, передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів  вважає безпідставним доводи відповідача 2 у апеляційній скарзі, що при розгляді вказаної судової справи є всі  підстави  для  залишення  позову  без  розгляду  відповідно  до  пункту  1  частини  1 статті 226 ГПК України.

Щодо суті позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно      статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Відповідно до ч. 1      ст. 1 Лісового кодексу України, ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина 2      статті 1 Лісового кодексу України).
Згідно частини 5, 6      статті 1 Лісового кодексу України, лісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю (внаслідок неоднорідності лісових природних комплексів, лісогосподарської діяльності або стихійного лиха тощо). Земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства.
Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів, регулюються приписами      Земельного кодексу України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (частина 2      статті 3 Земельного кодексу України).
За змістом пункту "е" частини 1      статті 19 Земельного кодексу України, за основним цільовим призначенням      Земельний кодекс України      передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення.
До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 Лісового кодексу України).
Поняття земель лісогосподарського призначення визначене у      ст. 55 Земельного кодексу України. До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Враховуючи вищезазначені норми законодавства, ліс як тип природного комплексу поєднує як лісову рослинність, так і чагарникову, трав`яну рослинність внаслідок неоднорідності природних комплексів. Аналогічне трактування поняття "землі лісогосподарського призначення", яке включає землі, які вкриті лісового рослинністю, а також не вкриті лісового рослинністю, в тому числі і болота.
Згідно ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди - іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. 
Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до Закону. 
Статтями 7, 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. 
За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування. 
Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України. 
Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства. 
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами.  Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. 
Колегія суддів відзначає, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України. 
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах: від 24.12.2014 № 6-212цс14, від 25.01.2015 у справі № 6- 224цс14, від 23.12.2015 № 6-377цс15 та Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 №278/1735/15-ц.
Протоколом другої лісовпорядної наради від 15.10.2013 з розгляду основних положень Проекту організації розвитку лісового господарства      ДП "Поліський лісгосп"    затверджено матеріали лісовпорядкування 2012-2013 років, в тому числі по Куликовецькому та Куклівському лісництвам, складені Українською лісовпорядною експедицією ВО "Укрдержліспроект"              (а.с. 85-108 т.1).
Так, зокрема у Проекті організації розвитку лісового господарства       ДП "Поліський лісгосп" зазначено, що на території Куликовичівської сільської ради Маневицького району Волинської області Куликовицькому  лісництву віднесено ліси площею 1957,0 га у 1-19 кварталі, на території Куклинської сільської ради Маневицького району Волинської області Куклинському лісництву віднесено ліси площею1874,0 га у кварталах 15-23, 32-39. 
У протоколі другої лісовпорядної наради від 15.10.2013 встановлено, що  за Куликовецьким лісництвом в Маневицькому районі станом на 01.01.20213 рахується 1957,0 га земельного балансу, за Куклинським лісництвом в Маневицькому районі рахується 6226,7 га земельного балансу.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, який було викладено у постановах від 13.11.2019 у справі №361/6826/16 та від 06.07.2022 у справі №372/1688/17, відомості щодо розташування земель лісового фонду, надані ВО "Укрдержліспроект", як єдиним на території України суб`єктом, що виконує лісовпорядні роботи, є належними, оскільки об`єднання володіє інформацією про лісовпорядкування.
Згідно пунктом 5      розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України      (в редакції станом на час передачі земельної ділянки у комунальну власність) до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, що до набрання чинності цим Кодексом передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Пунктом 117 Порядку здійснення лісовпорядкування затвердженого      постановою Кабінету Міністрів України №112 від 07.02.2023      передбачено, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування попередніх проектних періодів використовуються постійними лісокористувачами для підтвердження права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення відповідно до      Лісового кодексу України.
При цьому правова позиція, згідно з якою планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства та віднесення земель до категорії лісогосподарського призначення, неодноразово висловлена судами, а саме у      постановах Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі №6-196цс15, від 24.12.2014 у справі                   №6-212цс14, від 21.01.2015 у справі №6-224цс 14, у      постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14, постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №707/2192/15, від 21.02.2018 у справі №488/5476/14, від 04.09.2019 у справі №185/3252/14, від 16.08.2023 у справі №676/4200/21.
Відповідно до частин першої та другої      статті 84 ЗК України      у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі, зокрема, Кабінету Міністрів України, обласних, районних державних адміністрацій відповідно до закону.
З 01.01.2013 набрав чинності      Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", пунктами 3, 4, 7 Прикінцевих та Перехідних положень якого визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.
У державній власності залишаються: г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу, а також земель, які відповідно до закону віднесені до комунальної власності.
З дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.
Надалі,      Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 №1423-IX, який набрав чинності 27.05.2021, змінено положення      Земельного кодексу України      щодо повноважень уповноважених органів на розпорядження земельними ділянками та вирішено питання щодо розмежування земель державної та комунальної власності.
Зокрема, пунктом 24 розділу      Перехідних положень ЗК України      передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення.
Таким чином, землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів, що використовуються державними лісогосподарськими підприємствами на праві постійного користування; лісогосподарського призначення, залишаються у власності держави. Законодавчими актами визначено, що у разі реорганізації юридичних осіб їх майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Частиною першою      статті 104 ЦК України      передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Відповідно до      статті 191 ЦК України      підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства, як єдиного майнового комплексу, входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.
Вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою передбачений      статтею 141 ЗК України, відповідно до положень якої, реорганізація державного підприємства не є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.
04 жовтня 2021 року Державним агентством лісових ресурсів України видано наказ №593, згідно з яким припинено      Державне підприємство "Поліське лісове господарство"      шляхом реорганізації, а саме - приєднання до      Державного підприємства "Колківське лісове господарство", яке визначено правонаступником прав та обов`язків припиненого підприємства (а.с.109-110 т.1).
28 жовтня 2022 року наказом Державного агентства лісових ресурсів України №882 припинено      Державне підприємство " Колківське лісове господарство"      шляхом реорганізації, а саме - приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", яке визначено правонаступником прав та обов`язків припиненого підприємства (а.с.112-113 т.1).
04 січня 2023 року наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» №187 закріплено за філією «Колківське лісове господарство» Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» майно, права та обов`язки, які передані за передавальним актом затвердженим наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 03.01.2023 №15 «Про затвердження передавального акту Державного підприємства «Колківське лісове господарство» (а.с.114 на звороті т.1)
Пунктом 5      постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання реформування управління лісової галузі" від 07.09.2022 №1003      також встановлено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" є правонаступником майна, прав та обов`язків спеціалізованих лісогосподарських підприємств та права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, затверджених матеріалів лісовпорядкування спеціалізованих лісогосподарських підприємств.
За інформацією філії "Колківське лісове господарство" у листі №13119/26.10-2014 від 08.11.2024 земельна ділянка з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183 (площа 7,4320 га) частково накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»/Філії «Колківське лісове господарство», а саме: 1 квартал - 42, 49, 51, 52 виділи Куликовицького лісництва            (а.с.21 т.1). 
З огляду викладене, земельна ділянка Куликовицького лісництва, а саме: 1 квартал - 42, 49, 51, 52 виділи, за рахунок якої також була сформована земельна ділянка з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, є земельною ділянкою лісогосподарського призначення державної форми власності, постійним користувачем якої, на даний час, є ДСГП "Ліси України", що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування  ДП "Поліське лісове господарство". 
Отже, наразі, право постійного користування спірною земельною ділянкою належить      Державному спеціалізованому господарському підприємству “Ліси України”.
Доводи скаржника про законність інвентаризації земельної ділянки з кадастровим  номером  0723683800:02:001:0183  та безпідставність   підтвердження  категорії спірної ділянки лише матеріалами лісовпорядкування, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.
Рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 “Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх КСП” надавався дозвіл на виготовлення проектів землеустрою державним лісогосподарським підприємствам та спеціалізованим лісогосподарським підприємствам з правом оформлення у постійне користування лісами колишніх КСП в залежності від їх географічного розташування (а.с. 32 т.2). 
На території колишнього Маневицького району Волинської області діяло Маневицьке міжгосподарське спеціалізоване підприємство, якому відповідно до вищезазначеного рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 “Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх КСП” передано 1898 га земель лісового фонду, розташованих на території Куликовичівської сільської ради.
Прийняттю вказаного рішення, передувало рішення Куликовичівської сільської ради від 27.05.2000 № 11/1 “Про передачу земель лісового фонду”, відповідно до якого Куликовичівською сільською радою передано 1898 га земель лісового фонду в користування Маневицького міжгосподарського спеціалізованого лісового господарства. 
У подальшому Законом України “Про розмежування земель державної та комунальної власності” від 05.02.2004 № 1457-IV визначено, що при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності землі лісового фонду за межами населених пунктів (ст. 6). Таким чином, з дня набрання чинності вказаним законом 14.07.2004 усі землі лісового фонду за межами населених пунктів віднесено до земель державної форми власності. 
У 2006 році, із введенням в дію Лісового кодексу України у новій редакції, рішенням Волинської обласної ради від 23.06.2006 №3/5 створюється Волинське обласне спеціалізоване комунальне лісогосподарське підприємство “Волиньоблагроліс”, яке в свою чергу створило три дочірніх підприємства, в тому числі і “Маневичіліс” (а.с. 31 т.2). 
Розпорядженням Волинської облдержадміністрації від 27.03.2009 №100 “Про погодження місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо їх відведення” обласна державна адміністрація надає дочірнім підприємствам Волинського обласного спеціалізованого комунального лісогосподарського підприємства “Волиньоблагроліс” дозвіл на розроблення проектів землеустрою та оформлення права постійного користування земельними ділянками лісового фонду (а.с. 43-44 т.2). 
До 2011 року дочірнє підприємство користувалось матеріалами лісовпорядкування та розрахунковою лісосікою, затвердженою для спеціалізованого лісогосподарського підприємства – Маневицького СЛП. Після спливу десятирічного строку чинності вказаних матеріалів лісовпорядкування у 2011 році, нові ДП “Маневичіліс” виготовлено не було. 
Враховуючи викладене, Волинською обласною державною адміністрацією були прийняті розпорядження від 19.01.2011 №14, 15 “Про вдосконалення управлінням лісовим господарством” та “Про утворення комісії для передачі лісів дочірніх підприємств комунального спеціалізованого підприємства “Волиньоблагроліс” до сфери управління обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України”              (а.с. 33-42 т.2). 
На підставі п.1 розпорядження від 19.01.2011 № 14, втратило чинність розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 27.03.2009 № 100 “Про погодження місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо їх відведення”. 
Усі вищезазначені розпорядження Волинська обласна державна адміністрація приймала як розпорядник земель лісового фонду державної власності, що розташовані за межами населених пунктів. 
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 23.03.2011 №51 створено Державне підприємство "Поліське лісове господарство” для ведення лісового господарства в лісах колишнього Маневицького міжгосподарського спеціалізованого підприємства. 
Оскільки, як зазначалось вище, ДП “Маневичіліс” правовстановлюючих документів на земельні ділянки не виготовило, а тому земельні ділянки, якими вони користувались належали до земель запасу.
Незважаючи на реформування тих чи інших лісогосподарських підприємств, їх належності до державної або комунальної власності, з 14.07.2004 в силу вимог ст. 6 Законом України “Про розмежування земель державної та комунальної власності” від 05.02.2004 № 1457-IV земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів належали до державної власності та розпорядником таких ділянок була Волинська обласна державна адміністрація.
Розпорядженням Волинської облдержадміністрації від 04.07.2018 №399 “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок” надано дозвіл ДП “Поліське лісове господарство” на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності лісогосподарського призначення орієнтовною площею 10077,3536 га, розташованих на території Маневицького району, для оформлення права постійного користування для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг                   (а.с. 117 на звороті т.1).
Таким чином на момент інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183 площею 7,4320 га за матеріалами лісовпорядкування вона частково належала на праві постійного користування ДП “Поліське ЛГ” як земля лісогосподарського призначення. 
Факт належності частини спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджують викопіювання з Державного земельного кадастру, одне з яких, з відміткою “Ліси” відображає розташування земельної ділянки в межах матеріалів лісовпорядкування. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №488/2807/17 при наданні оцінки доказам, що підтверджують належність земель до державного лісового фонду Велика Палата зазначила: “Суди встановили, що спірна земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду урочища “Жовтневе” Миколаївського лісництва (квартал 43, виділ 6) та перебувала у постійному користуванні ДП “Миколаївське лісове господарство”. Це підтверджує лист Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання “Укрдержліспроект” від 5 липня 2017 року № 402 із фрагментом картографічної бази даних і публічної кадастрової карти, а також лист Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 15 лютого 2016 року № 138". Отже, оскільки суди встановили наявність об`єкта лісового фонду, вони правильно визначили правовий режим спірної земельної ділянки як належної до категорії земель лісогосподарського призначення. Ці висновки судів попередніх інстанцій кінцева набувачка у касаційній скарзі не спростовувала”.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на спірний земельній ділянці наявний об`єкт лісового фонду, тому прокурором правильно визначено правовий режим спірної земельної ділянки як належної до категорії земель лісогосподарського призначення.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи Головного управління Держгеокадастру у Волинській області  щодо  ненадання  доказів  належності спірної земельної  ділянки  до  земель лісогосподарського призначення та підтвердження категорії землі лише матеріалами лісовпорядкування є безпідставними.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. 
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. 
Відповідно до ч. 8 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції станом на дату прийняття спірних наказів Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, рішення Колківської селищної ради) Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря. 
Згідно з ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України “Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування”, крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. 
Враховуючи викладене, на 2020 рік вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб мав право виключно Кабінет Міністрів України. На час прийняття наказів Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.10.2020 № 52-ІЗ “Про затвердження матеріалів інвентаризації земель”, від 10.12.2020 № 35-ОТГ “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність”, рішення Колківської селищної ради від 02.02.2021 № 4/24 “Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність Колківської селищної ради”, у відповідності до вимог ст.ст. 122, 149 Земельного кодексу України, питання щодо вилучення земель лісогосподарського призначення та розпорядження такими ділянками належали до компетенції Кабінету Міністрів Україні та Волинської обласної державної адміністрації, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту.
З інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 21.11.2024 №28175/0/2-24 вбачається, що Кабінетом Міністрів України рішень про погодження зміни цільового призначення, вилучення із земель лісогосподарського призначення спірної земельної ділянки не приймалось (а.с. 15 т.1)
Згідно листа філії “Колківське лісове господарство” ДСГП “Ліси України” від 08.11.2024 №1319/26.10-2024 лісогосподарським підприємством не надавались будь-які погодження на вилучення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.
Аналізуючи приписи ст. 17, ст. 20, ст. 122, ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції станом на дату прийняття оскаржуваних наказів) Головне управління Держгеокадастру у Волинській області та Колківська селищна рада взагалі не наділені повноваженнями щодо вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських потреб у межах населених пунктів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області в порушення вимог законодавства щодо раціонального використання земель здійснено зміну цільового призначення та вилучення земель лісогосподарського призначення за відсутності на те повноважень, визначених чинним законодавством.
Таким чином, оспорювані накази Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та рішення Колківської селищної ради в частині, що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, прийняті в порушення вимог ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3, 15-2, 17, 20, 56, 57, 84, 122, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 31, 33, 57 Лісового кодексу України, оскільки землі лісогосподарського призначення не можуть передаватись у користування без їх вилучення у постійних користувачів.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. 
Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. 
Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. 
Положення ст. 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. 
Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. 
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою цивільного права.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції відзначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц).
Внаслідок прийняття оспорюваних наказів Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та рішення Колківської селищної ради було неправомірно змінено форму власності спірної земельної ділянки.
З урахуванням викладеного, а також часткового перетину земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183 площею 7,4320 га з землями лісового фонду, суд зазначає, що в даному випадку має місце юридична невизначеність стосовно правового статусу цієї земельної ділянки, її цільового призначення та підстав набуття селищною радою прав на неї, а не питань її фактичного використання чи розпорядження нею.
Відповідно, підставою для судового захисту в цій справі є усунення стану юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника, що відповідає критеріям належності, правомірності та дієвості (ефективності) у спірних правовідносинах саме такого самостійного способу захисту як визнання незаконним і скасування рішення уповноваженого органу державної влади.
У постанові від 12.03.2024 у справі №927/1206/21 Велика Палата Верховного Суду констатувала достатність, належність, правомірність та дієвість (ефективність) у спірних правовідносинах саме такого самостійного способу захисту, як визнання незаконним і скасування рішення уповноваженого органу державної влади, оскільки подальше відчуження спірної земельної ділянки не відбулося. Зазначивши, що прокурор пред`явив вимогу про визнання незаконним і скасування наказу, яким земельна ділянка передана з державної власності у комунальну власність, спрямовану на усунення стану юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника, Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі дійшла висновку про те, що обраний прокурором спосіб захисту шляхом оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки в комунальну власність безпосередньо передбачений у п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України та, за встановлених судами конкретних обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору.
У постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що якщо прокурор вважає, що порушення інтересів держави полягає у незаконній зміні категорії земель за цільовим призначенням, то вимога про визнання незаконним та скасування рішення міської ради (у частині зміни цільового призначення земельної ділянки) є належною та ефективною; прокурор може звертатися з позовом про визнання незаконним і скасування такого рішення.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 18.02.2025 у справі № 902/72/24, в якій суд касаційної інстанції, із посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №923/466/17 зазначив, що відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування; на підставі оскаржуваного рішення селищної ради було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, отже, вимоги про визнання оспорюваного рішення недійсним як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав можуть бути предметом розгляду в господарських судах; наведений висновок є застосовним і до правовідносин, у яких земельна ділянка протиправно передана органами Держгеокадастру з державної власності в комунальну власність територіальної громади, якщо не відбулося її подальше відчуження.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що накази Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.10.2020 № 52-ІЗ “Про затвердження матеріалів інвентаризації земель”, від 10.12.2020 № 35-ОТГ “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність”, рішення Колківської селищної ради від 02.02.2021 №4/24 “Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність Колківської селищної ради”, яким частина спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, віднесена до земель сільськогосподарського призначення, підлягають визнанню незаконними та скасуванню в частині земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, в порядку, визначеному ст.ст. 16, 21, 393 Цивільного кодексу України та ст.ст. 152, 155 Земельного кодексу України.
Посилання Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на постанови Верховного Суду від 05.01.2022 у справі № 922/1830/19, від 09.08.2023 у справі №915/86/23, Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 826/3115/17, колегія суддів  вважає безпідставним, оскільки вказана судова практика не є релевантною до спірних правовідносин, враховуючи наступне.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц). 
Предметом розгляду у даній справі (позовна вимога, яка звернута безпосередньо до ГУ Держгеокадастру у Волинській області) є усунення перешкод державі в особі Волинської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, який безпідставно змінив цільове призначення спірної земельної ділянки. 
Водночас, предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 922/1830/19 за позовом заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Фермерського господарства «Скосогорівка» про визнання недійсним договору та повернення ділянок було визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземагенства у Харківській області, яким фермерському господарству передано в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення. При цьому, сама земельна ділянка не вибувала з державної власності. Велика Палата Верховного Суду у справі № 922/1830/19 щодо позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі, який укладався Головним управління Держгеокадастру у Харківській області, не вказала про те, що в цій частині вимога звернута державою до самої себе.
Постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 стосується провадження у справі про банкрутство ДП “Завод ім. В.О. Малишева” та пред`явлених у його межах вимог Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про стягнення заборгованості з державного підприємства відшкодування пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах. 
Постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 стосується правовідносин, пов`язаних із наданням ветеринарно-санітарних послуг Одеською регіональною службою державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті та стягнення заборгованості з ТОВ СП “Нібулон” за надані послуги. 
Щодо правових позицій Великої Палати Верховного Суду у справі №826/3115/17 за адміністративним позовом Міністерства екології та природних ресурсів України до Державної регуляторної служби України про скасування розпорядження останньої від 27.01.2017 № 13 про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування, що видане за результатами скарги Підприємства “Миротворець” Білоцерківської міської громадської організації “Громадська єдність” від 28.11.2016, то доводи суду у вказаній справі обґрунтовані тим, що згідно зі          статтею 21 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” право судового оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) надане лише суб`єкту господарювання. Таким чином, справа № 826/3115/17 не є подібною справі №903/175/25. 
Щодо правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №922/614/19, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі № 910/86/23 з яких вбачається, що позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного наказу без заявлення вимоги про визнання його незаконним та скасування слід зазначити наступне. 
Серед способів захисту цивільних прав власника земель як ЦК України (ст. 21), так і ЗК України (ст. 155) визначає можливість оскарження у судовому порядку правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (п.п. 33 та 34) щодо позовних вимог прокурора в частині визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування зазначено таке: “Велика Палата Верховного Суду неодноразово констатувала, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин можна оспорювати з погляду його законності, а вимогу про визнання такого рішення незаконним і про його скасування – розглядати за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оскарження речового права (права власності), що виникло у особи внаслідок 
Таким чином, оскарження в судовому порядку правовстановлюючого рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке є підставою (юридичним фактом) виникнення та припинення цивільних прав є належним способом захисту порушеного права. 
Нескасований (невизнаний недійсним) акт породжує негативні правові наслідки, на які вплинула реалізація незаконного акта, а тому оскарження рішення суб`єкта владних повноважень за умови його невідповідності закону спрямоване на захист інтересу в юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення. 
Неоскарження прийнятого всупереч вимог закону рішення уповноваженого органу щодо розпорядження земельними ділянками державної власності матиме своїм наслідком залишення в силі незаконного рішення, що суперечитиме волі та інтересам суспільства, а також може призвести до його повторного виконання. Таке рішення, до моменту втрати ним чинності на підставі рішення суду, може виступати підставою для реєстрації речових прав чи укладення нових правочинів. 
Відповідний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, у п. 83 якої вказано, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Тому оскарження такого рішення направлене не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21 висловила позицію щодо вимоги про визнання незаконним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру як способу захисту в спірних правовідносинах. Зокрема, у п.п. 113-121 постанови зазначено: “Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57) та від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40).
Таким чином, відповідно до останнього правового висновку Великої Палати Верховного Суду скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в даному випадку є належним способом захисту поновлення порушених прав.

Щодо позовної вимоги про усунення перешкод державі в особі Волинської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га в Державному земельному кадастрі, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України “Про землеустрій” інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. 
У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку (ч. 2 ст. 35 Закону України “Про землеустрій”). 
Вимоги щодо проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою та складання за її результатами технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель визначає Порядок проведення інвентаризації земель, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 513. 
Згідно з п. 2 Порядку інвентаризація земель проводиться з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель; визначення якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень; здійснення землеустрою. 
Інвентаризація земель проводиться виходячи з принципів плановості, достовірності та повноти даних, послідовності і стандартності процедур, доступності використання інформаційної бази, узагальнення даних з додержанням єдиних засад та технології їх оброблення (п. 3 Порядку). 
Відповідно до п. 7 Порядку вихідними даними для проведення інвентаризації земель є: матеріали з Державного фонду документації із землеустрою; відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; файлів обміну даними про результати робіт із землеустрою; містобудівна документація, затверджена в установленому законодавством порядку; планово-картографічні матеріали, в тому числі ортофотоплани, складені за результатами виконання робіт відповідно до Угоди про позику (Проект Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру) між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку; відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; копії документів, що посвідчують право на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку; матеріали, підготовлені за результатами обстеження земельних ділянок щодо їх якісного стану.
Під час проведення інвентаризації земель використовуються матеріали аерофотозйомки, лісовпорядкування, проекти створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, схеми формування екомережі, програми у сфері формування, збереження та використання екомережі. 
Згідно з п. 26 Порядку за результатами проведення інвентаризації земель виконавцем робіт розробляється технічна документація, склад якої встановлений статтею 57 Закону України “Про землеустрій”. 
При цьому, технічна документація погоджується та затверджується в порядку, встановленому      статтею 186 Земельного кодексу України      (п. 28 Порядку).
Відомості, отримані в результаті інвентаризації земель, підлягають внесенню до Державного земельного кадастру відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (п. 30 Порядку). 
Відповідно до п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку. 
Враховуючи вищевказане, при проведенні інвентаризації спірної земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га, охоплення останньої матеріалами лісовпорядкування державного лісогосподарського підприємства мало б бути враховано та віднесено ділянку до земель лісогосподарського призначення. 
В свою чергу, відділом у П`ятихатському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 06.10.2020 зареєстровано спірну земельну ділянку у Державному земельному кадастрі, з цільовим призначенням 16.00, категорія земель – землі сільськогосподарського призначення (а.с. 127 т.1). 
Відповідно до      ст.1 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
За змістом ч.1 ст.24 вищевказаного Закону державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
За приписами      ст.3 Закону України "Про Державний земельний кадастр"      основними принципами, на яких базується Державний земельний кадастр, є зокрема, принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі.
З  встановлених обставин справи та наявних у справі письмових доказів вбачається, що під час інвентаризації невірно визначено цільове призначення земельної ділянки як землі сільськогосподарського призначення, враховуючи те, що земельна ділянка з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га належить до земель лісогосподарського призначення та охоплена матеріалами лісовпорядкування, подальша наявність неправомірних відомостей щодо спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливить відновлення порушеного права держави, у власності якої повинна перебувати спірна земельна ділянка, оскільки реєстрація у Державному земельному кадастрі частини земельної ділянки з цільовим призначенням землі запасу сільськогосподарського призначення відноситиме її в подальшому до земель комунальної форми власності, що дає право Колківській селищній раді внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 13      ст. 79-1 Земельного кодексу України      земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації, а також якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до      Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника.
Аналогічні приписи викладені у ч. 10      ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр"   та п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого      постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, згідно з якими державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами прокурора, що при зверненні до суду з даним позовом останнім обрано такий спосіб захисту, який може відновити інтереси держави та попередити загрозу порушення права на землі державної власності, а саме скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 22.05.2024 у справі №916/1749/22, в якій зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позовної вимоги про усунення перешкоди у здійсненні Херсонською обласною державною адміністрацією права власності на спірну земельну ділянку шляхом скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі є правомірним. Подібний за змістом висновок наведений у постанові Верховного Суду від 20.12.2023 у справі №916/1517/22 
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію речових прав на зазначену земельну ділянку, що підтверджується інформаційною довідкою від 14.11.2024 № 403838677 (а.с.126 т.1). 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі фактично стосується майнових прав Колківської селищної ради на спірну земельну ділянку, оскільки відповідно до п. 24      Перехідних положень Земельного кодексу України      з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, зокрема сільськогосподарські. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.
При цьому, відповідно до правових висновків, викладених у   постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №925/1222/19, вказаний спір має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою. Належним відповідачем у такому спорі є особа, право на майно якої оспорюється.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога прокурора про усунення перешкоди державі в особі Волинської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0723683800:02:001:0183, площею 7,4320 га в Державному земельному кадастрі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відтак обгрунтована та підлягає до задоволення. 
Поряд з цим, колегія суддів вважає, що твердження Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, що прокуратурою обрано неправильний спосіб захисту у даних правовідносинах, є безпідставним, враховуючи наступне.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). 
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). 
Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц. Зокрема, у пункті 39  постанови зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; у пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважала за доцільне частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: "визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника, включаючи право володіння.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц зазначила, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. 
У постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 916/3698/20, від 14.06.2022 у справі №910/9381/20, від 30.07.2020 у справі № 752/13695/18, від 09.09.2020 у справі №355/1177/17, від 12.01.2022 у справі №703/1191/20 зазначено, що віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "юридично" - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. З урахуванням специфіки речей в обороті,  володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.
Отже, з негаторним позовом можна звретатись, коли майно не вибуває з володіння власника, а саме при порушенні насамперед таких правомочностей власника як користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, для розмежування віндикаційного та негаторного позовів безумовно одним з таких критеріїв є наявність або відсутність володіння майном у власника, який відповідно пред`являє негаторний чи віндикаційний позов для захисту порушеного права. Якщо у власника наявне володіння річчю, але існують перешкоди в розпорядженні чи користуванні, то його вимога має кваліфікуватися як негаторний позов. Натомість вимога власника, позбавленого володіння (фізичного, юридичного), і пред`являє вимогу про відновлення володіння, має кваліфікуватися як віндикаційний позов.
Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, у даному випадку – Колківською селищною радою, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. 
Враховуючи вищевикладене,  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спірна земельна ділянка не зареєстрована, віндикаційний спосіб захист не може бути застосований до вказаних правовідносин.

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Таким чином, у апеляційній скарзі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла дійти висновку про помилковість рішення суду першої інстанції. 
Виходячи з положень      статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст      статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, дійшла висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених      ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України   не встановлено, а відтак апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області слід залишити без задоволення, рішення Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 у справі №903/175/25 без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно   ст.129 ГПК України.   
Керуючись статтями 129, 269,          270,          273, 275,          276,          281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд   
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 06.05.2025 у справі №903/175/25 без змін.
2. Справу №903/175/25 повернути  Господарському суду Волинської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "27" серпня 2025 р.

Головуючий  суддя                                                                      Гудак А.В. 

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.