УХВАЛА

07 серпня 2025 року 
м. Київ

справа №520/32784/24
адміністративне провадження № К/990/32470/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів  Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гриціва М.   І.,
суддів: Коваленко   Н.   В., Стеценка С. Г. 
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) в Харківській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, і
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, яким це Управління відмовило ОСОБА_1 перерахувати та виплачувати пенсію з 01 грудня 2019 року на підставі довідки 100/30989 про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року від 27 вересня за вихідним № 31/32-0265, виданої Регіональним сервісним центром Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Харківській, Полтавській та Сумській областях;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 01 грудня 2019 року на підставі довідки 100/30989 про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року від 27 вересня за вихідним № 31/32-0265, виданої Регіональним сервісним центром Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Харківській, Полтавській та Сумській областях, з урахуванням раніше виплачених сум.
Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 31 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії залишив без задоволення.
ОСОБА_1 не погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і через свого представника адвоката Акулової М. Ю. з використанням підсистеми «Електронний суд» подав касаційну скаргу, в якій просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2025 року скасувати цілком та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити цілком в обсязі вимог, виражених у поданій до суду першої інстанції його позовній заяві.
Верховний Суд дослідив зміст касаційної скарги та дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює принцип забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
З наведеними конституційними приписами кореспондується стаття 13 КАС України та стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року №   1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 цього Кодексу учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз цих приписів дає підстави виснувати, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом на оскарження цих судових актів у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
За пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), та у разі, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Поняття справи незначної складності (малозначної справи) міститься у пункті 20 частини першої статті 4 КАС України, а частиною шостою статті 12 цього Кодексу передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ цієї категорії. Такий перелік не є вичерпним.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини.
За пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, віднесено до категорії справ незначної складності.
Отже, процесуальний закон встановив, що не всі судові рішення судів попередніх інстанцій можуть бути предметом касаційного перегляду, передбачив, які справи, за якими критеріями (значеннєвими властивостями) відносяться до категорій справ, які не підлягають касаційному оскарженню та водночас запроваджує умови, за об`єктивного існуванням яких справи, які не підлягають касаційному оскарженню (справи незначної складності, інші справи, розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, тощо), таки можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції, якщо можливість такого оскарження обумовлюється фундаментальною значимістю наслідків касаційного перегляду для формування практики застосування відповідних правових норм, або сама справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, або є інші встановлені законом передумови для відкриття касаційного провадження. 
Предметом спору у цій справі є дії органу виконавчої влади, який на підставі відповідного документа (довідки) відмовився перерахувати та виплачувати позивачу пенсію з названої ним дати.
За цими значеннєвими властивостями заявлений у цій справі спір є спором, який стає предметом справи, котра, як згадано вище, за пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України відноситься до справ незначної складності і воднораз до тієї категорії справ, які за законом не підлягають касаційному перегляду.
Суд першої інстанції розглянув цю справу за правилами спрощеного позовного провадження і не помилився, коли обрав таку форму провадження.
Судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження ), підлягають касаційному оскарженню у виняткових випадках, перелік яких передбачений підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі скаржник описує фактичні обставини у справі, називає підстави касаційного перегляду, передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України, ? неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, та випадки за яких можливе касаційне оскарження судових рішень з цих підстав, одним з яких є: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. Постановами Верховного Суду, від правничих висновків яких фактично відступили суди попередніх інстанцій називає: від 17 грудня 2029 року у справі №   160/8324/19; від 15 лютого 20218 року у зразкові справі № 820/6514/17; від 27 травня 2021 року у справі № 442/5891/17; 20 серпня 2020 року у справі № 524/7847/16-а. Не заперечує скаржник і того, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі, які не задовольняють його як позивача, не підлягають касаційному оскарженню, і водночас не зазначає жодних з виняткових випадків, передбачених  підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які б уможливили касаційне оскарження судових рішень у цій справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження. 
Колегія суддів нагадує, що на стадії відкриття касаційного провадження суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог процесуального законодавства щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження. 
Скаржник у касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами попередніх інстанцій обставин у справі, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі  повноважень касаційного суду відповідно до приписів частини другої статті 341 КАС України. До того ж зазначені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що не зовсім узгоджується з підставами касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України
Верховний Суд вкотре нагадує, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах обумовлюється характером (предметом) спірних правовідносин конкретної справи, зокрема: її значення для формування єдиної правозастосовної практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Такі фактори у цій справі скаржник не тільки не наводить, а вони не вбачаються й з обсягу та змісту спірних правовідносин, які виникли у цій справі.
Покликання в касаційній скарзі на правничі висновки Верховного Суду про застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах, відображені у згаданих вище в цій ухвалі постановах цього Суду не є доречними і коректними, оскільки таке посилання саме по собі не може бути підставами для перегляду судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), якщо в касаційній скарзі не наводяться випадки для касаційного оскарження малозначних справ, передбачених пунктами «а-г» частини п`ятої статті 328 КАС України. Тобто ті випадки, в поєднанні з якими підстави, встановлені частиною четвертою статті 328 КАС України, серед яких й та, на яку покликається скаржник у скарзі, можуть бути підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанови суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франці» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).
У світлі вищезазначеного є підстави вважати, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не обмежує доступу особи до правосуддя і не є перепоною для отримання судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить ні Конституції та законам України, ані практиці Європейського суду з прав людини; таке лімітування звернення до касаційного суду викликане винятково особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовної практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, вкотре беручи до уваги, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені у справі незначної складності, а передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку не встановлено, у відкритті касаційного провадження треба відмовити.
Керуючись статтями 3, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                М. І. Гриців
Судді                                                                                                    Н. В. Коваленко
                                                                                                    С. Г. Стеценко