Номер провадження: 22-ц/813/1972/25 
Справа № 520/533/13- ц
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарановський Дмитро Сергійович
на заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 08 квітня 2013 року
у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2013 року позивач ПАТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить достроково стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 13819,80 доларів США та 2280,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що між банком та відповідачем 20.09.2006 року був укладений кредитний договір та видано кредит в сумі 15593,00 доларів США. На забезпечення виконання зобов`язань за даним договором 20.09.2006 року з ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивач відповідно до умов договорів виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, нею порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (65125 м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р НОМЕР_2 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) заборгованість за кредитом в розмірі 13819,80 тринадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять доларів США 80 центів/ доларів США та 2280,00 /дві тисячі двісті вісімдесят гривень 00 копійок/ грн., з яких:
- залишок основного боргу по кредиту - 1679,52 доларів США /одна тисяча шістсот сімдесят дев`ять доларів США 52 центи/;
- прострочений основний борг по кредиту - 9390,23 доларів США /дев`ять тисяч триста дев`яносто доларів США 23 центи/;
- прострочені проценти за користування кредитом - 1378,01 доларів США /одна тисяча триста сімдесят вісім доларів США 01 цент/;
- пеня за прострочений основний борг по кредиту - 1275,31 доларів США /одна тисяча двісті сімдесят п`ять доларів США 31 цент/;
- пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 96,73 доларів США /дев`яносто шість доларів США 73 центи/;
- прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту - 2280,00 грн./дві тисячі двісті вісімдесят гривень 00 копійок/.
Внесено зміни до кредитного договору №916-н від 20.09.2006 року:
- в п. 1.2. слова та цифри «на 84 місяця з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 20 вересня 2013 року» замінити на «терміном остаточного погашення кредиту встановити дату подання позовної заяви»;
- в п. 3.3.4. «Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 20 вересня 2013 року» замінити на «Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше подання позовної заяви».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 1127,42 грн. /одна тисяча сто двадцять сім гривень 42 копійки/.

Заочне рішення суду вмотивовано тим, що позивач виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів відповідачу, але остання не виконала зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушила умови кредитного договору.

Ухвалою Київського го рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року по справі № 520/5районного суду м. Одеси від 24.06.2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочно33/13-ц - залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Тарановський Д.С. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з`ясуванням всіх обставин справи, просить заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року по справі № 520/533/12-ц - скасувати, постановити нове рішення яким відмовити АТ «Державний ощадний банк України» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі зазначено, що 20.09.2006 р. між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір № 916-н, за умовами якого ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 15 593 дол. США. Відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 13 819,80 дол. США та 07.09.2016 року було видано наказ Головного управління ДФС в Одеській області № 438-п щодо проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з питань перевірки своєчасності подання звітності, достовірності, повноти нарахування і сплати податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року. За результатами проведеної перевірки були винесені податкові повідомлення-рішення від 08.11.2016 р. № 0024401301 щодо сплати податку на доходи фізичних осіб та штрафи у розмірі 26370,63 грн та від 08.11.2016 р. № 0024421301 щодо сплати військового збору та штрафів у розмірі 2022,13 грн. Підставою для нарахування ПДФО та військового збору став лист ВАТ «Державний ощадний банк України» щодо прощення кредиту. 24.11.2016 року всі податкові повідомлення-рішення були сплачені у повному обсязі. 29.11.2023 р. Адвокатським об`єднанням «ТДС ГРУП» неодноразово направлялись адвокатські запити до Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» щодо отримання інформації, щодо прощення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) кредиту, за кредитним договором № 916-н від 20.09.2006 року. Листом від 13.12.2023 року № 49363/6/15-32-24-05-06 від ГУ ДПС в Одеській області надійшла відповідь та надано акт документальної позапланової перевірки від 27.10.2016 року та лист ПАТ «Державний ощадний банк України» від 30.08.2016 року за № 15- 05н/40 в якому зазначено, що борг ОСОБА_1 було анульовано. Поряд з цим, наразі у Київському ВДВС перебуває на виконанні виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в сумі 13 819,80 доларів США та 2280 грн і на виконання зазначеного виконавчого листа вже було стягнуто 19 162.48 грн, що підтверджується квитанцією Монобанк на стягнення 9 156,41 грн та квитанцією Монобанк на суму 10 006,07 грн. Окремо звертається увага на те, що податкові повідомлення-рішення, які були прийняті на підставі акту ГУ ДФС в Одеській області від 27.10.2016 р. №3361/1301-3432413760 не оскаржувались АТ «Державний ощадний банк України», і згідно податкових повідомлень-рішень, апелянт справедливо очікувала на анулювання боргу, як і зазначено у листі ПАТ «Державний ощадний банк України».
В обґрунтування оскарженого заочного рішення, в скарзі зазначається, що судом першої інстанції при ухваленні заочного рішення не було враховано, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 916-н від 20.09.2006 р. ОСОБА_1 - 29.03.2013 року було сплачено 5 770 доларів США. Також, звертається увага, що на адвокатський запит, АТ «Державний ощадний банк України» від 24.01.2024 року № 55/5.6-02/9198/2024 повідомив, що Лист ПАТ «Державний ощадний банк України» від 30.08.2016 року №15-05н/40 щодо прощення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) кредиту, за кредитним договором № 916-н від 20.09.2006 року було вилучено для знищення, однак підтвердив дійсність зазначеного листа. Окрім того було повідомлено, що витяг з Постанови Правління АТ «Ощадбанк» від 30.12.2014 року не може бути наданий у зв`язку із тим, що згода на розкриття банківської таємниці не містить посилання на Постанову Правління АТ «Ощадбанк» від 30.12.2014 року №1145. Додатково було надано детальний розрахунок заборгованості, відповідно до якого вбачається, що станом на дату ухвалення заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року у Хімченко існувала заборгованість у сумі 8158,52 доларів США та 840 грн, але поряд з цим, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси, яке було прийнято 08.04.2013 року з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» була стягнута загальна сума у розмірі 13819,80 доларів США. На думку апелянтів, банк свідомо не надав відповідні відомості до суду під час прийняття рішення, що призвело до незаконного прийняття заочного рішення Київським районним судом м. Одеси 08.04.2013 року та стягнення додаткових грошових коштів з апелянта на суму 5661,28 доларів США. 
Наголошується, що умови кредитного договору який ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Державний ощадний банк України» жодним чином не можна назвати справедливими, оскільки розмір комісії за обслуговування кредиту майже дорівнює сумі процентів. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Крім того, ПАТ «Державний ощадний банк України» у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 не обґрунтував, які ж саме послуги надавалися й чому вони коштували саме таку суму, а не інакшу. Також, апелянт просить звернути увагу на те, що згідно розрахунку заборгованості ПАТ «Державний ощадний банк України» за кредитним договором № 916-н від 20.09.2006 року ОСОБА_1 нараховувалась пеня за прострочення боргу та відсотки у сукупності з 19.04.2011 року по 03.01.2013 року. Хоча, пеня не може бути нарахована на відсотки, з огляду на те, що пеня є мірою відповідальності за прострочення неналежного виконання зобов`язання відповідно до договору, і взагалі пеня нараховується 182 дні та має спеціальну позовну давність в 1 рік, але в супереч наведеному судом з апелянта було стягнуто пеню за 2 роки. Заочним рішенням було стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти, які перевищують розмір боргу з кредитним договором, а зазначене суперечить нормам ч. 6 ст. 232 ГК України.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись зі змістом апеляційної скарги відповідача, представник стягувача АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» Гортолум В.С. подала на неї відзив, в якому вважають, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Наголошують, що ніякого анулювання боргу не відбувалось, борг за кредитним договором було списано з подовженням роботи по поверненню заборгованості. ОСОБА_1 повідомлялась Банком, що відшкодування за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення претензійно-позовної роботи банку і банк зберігає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України, вказане повідомлення отримано боржником 26.01.2015. Таким чином, ОСОБА_1 була повідомлена про продовження проведення Банком роботи, щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства, ще перед тим, як отримала податкові повідомлення - рішення, які були прийняті на підставі акту ГУ ДФС в Одеській області від 27.10.2016 № 3361/1301-3432413760, які остання не оскаржувала та які були сплачені у повному обсязі.
Також, представник банку, просить звернути увагу на те, що представник ОСОБА_1 - адвокат Тарановський Д.С. вводить суд в оману, зазначаючи, що відповідь на його адвокатський запит від 18.12.2023 АТ «Ощадбанк» не надавав, оскільки зазначене не відповідає дійсності. На всі адвокатські запити АТ «Ощадбанк» направляло розгорнуті відповіді у строки встановлені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Тарановський Д.С. надав пояснення аналогічним викладеним в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити АТ «Державний ощадний банк України» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .
Представник АТ «Ощадбанк» Гортолум В.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року по справі № 520/533/13-ц залишити без змін.
Відповідачка (апелянт) ОСОБА_1 в судові засідання апеляційного суду не з`являлася, причини неявки суду не повідомляла.
Остання судова повістка на 17.04.2025 року, надіслана відповідачці, повернулася до суду із зазначенням причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою».
У пункті 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Працівником АТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 99-1 Правил, тому у суду апеляційної інстанції не було підстав не враховувати причини повернення до суду судової повістки під час вирішення питання про повідомлення заявниці про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також про можливість розглядати справу за відсутності заявниці.
За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місце знаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.
Згідно із ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
З наведеного можна зробити висновок, що ОСОБА_1 відповідно до процесуального закону вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, та його не явка не перешкоджає розгляду справи, крім того виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

20.09.2006 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 916-н, відповідно до якого Банк зобов`язується надати Позичальнику на умовах Договору Кредит в сумі 15593,00 доларів США, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в розмірі 11,5% річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Кредит надається для здійснення оплати за автомобіль MITSUBISHI LANCER, 2006 року випуску, за договором купівлі-продажу №275.06 від 12.09.2006 року, на 84 місяця з терміном остаточного погашення кредиту на пізніше « 20» вересня 2013 року.
Відповідно до Договору застави транспортного засобу від 20.09.2006 року Заставодавець ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з Кредитного договору, передала в заставу, а Заставодержатель ВАТ «Державний ощадний банк України» прийняв в заставу транспортний засіб MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів відповідачу.
З розрахунку суми боргу встановленого кредитним договором № 916-н укладеного 20.09.2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Ощадбанк» в особі філії Одеського обласного управління, вбачається що станом на 11.12.2012 року, заборгованість ОСОБА_1 складає 13819,80 доларів США та 2280,00 грн., в тому числі: залишок основного боргу по кредиту - 1679,52 доларів США, прострочений основний борг по кредиту - 9390,23 долари США, прострочені проценти за користування кредитом - 1378,01 доларів США, прострочена комісійна винагорода - 2280,00 грн., пеня за прострочений основний борг - 1275,31 доларів США, пеня за прострочені проценти - 96,73 долари США.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.10.2013 року заяву ОСОБА_1 про надання розстрочення виконання рішення суду задоволено. Розстрочено виконання ОСОБА_1 заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року по справі № 520/533/13-ц на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» строком на 7 років (84 місяці) шляхом сплати грошової суми 8335,00 доларів США (66622,00 грн) рівними частинами у розмірі 100 доларів США щомісячно.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2024 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2024 року ініційовано розгляд справи про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі № 520/533/13-ц.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.05.2024 року відновлене втрачене судове провадження по цивільній справі № 520/533/13-ц за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині: позовної заяви, розрахунку загальної заборгованості, копії кредитного договору, копії договору застави транспортного засобу, ухвали про відкриття провадження та ухвали про попереднього судового засідання та заочного рішення суду від 08.04.2013 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.05.2024 року провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення поновлено.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.06.2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року по справі № 520/533/13-ц - залишено без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо договірних, кредитних зобов`язань та у відповідній частині нормами законодавства про страхування, про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час виникнення юридичних фактів, що мають значення в справі.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ч.ч. 1, 3 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що: «визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 2 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що: «суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1статті 81 ЦПК України).
Згідно з частинами 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач неналежним чином виконала свої зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї підлягає стягненню борг в сумі 13819,80 доларів США 80 центів та 2280 грн, з яких: залишок основного боргу по кредиту - 1679,52 доларів США /одна тисяча шістсот сімдесят дев`ять доларів США 52 центи/;- прострочений основний борг по кредиту - 9390,23 доларів США /дев`ять тисяч триста дев`яносто доларів США 23 центи/; - прострочені проценти за користування кредитом - 1378,01 доларів США /одна тисяча триста сімдесят вісім доларів США 01 цент/; - пеня за прострочений основний борг по кредиту - 1275,31 доларів США /одна тисяча двісті сімдесят п`ять доларів США 31 цент/; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 96,73 доларів США /дев`яносто шість доларів США 73 центи/; - прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту - 2280,00 грн./дві тисячі двісті вісімдесят гривень 00 копійок/.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористалася кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом виконала не у повному обсязі. Загальна сума боргу ОСОБА_1 відповідно розрахунку загальної заборгованості за договором № 916-н від 20.09.2006 року станом на 11.12.2012 року складала 13819,80 грн. Таким чином, відповідач порушила умови договору, тому позов підлягає до задоволення.
Доводи апеляційної скарги про те, що умови укладеного ОСОБА_1 кредитного договору не є справедливими, оскільки розмір комісії за обслуговування кредиту майже дорівнює сумі процентів, є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 укладаючи договір була ознайомлена з його умовами та підписуючи його погодилась з ними.
Твердження апелянтів, що судом першої інстанції при ухваленні заочного рішення не було враховано, що ОСОБА_1 29.03.2013 року було сплачено 5770 доларів США, а банком свідомо не було надано зазначені відомості до суду, не відповідає дійсності на момент ухвалення заочного рішення 08.04.2013 року та спростовується матеріалами справи.
Так, ОСОБА_1 дійсно були сплачені кошти в сумі 5770 доларів США, але вони були сплачені за домовленістю з Банком на виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року, шляхом реалізації заставного майна. Зазначене підтверджується заявою ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду.
Оскільки ОСОБА_1 частину боргу сплатила шляхом реалізації заставного майна, а решта суми заборгованості їй була розстрочена, таким чином, остання визнала свій борг.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.
Отже, враховуючи вищевикладене, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції в частині задоволених вимог позивача.
Інші посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження, та в основному стосуються процесуальних моментів та рішень які мали місце вже після ухвалення заочного рішення 08.04.2013 року, а саме стадії його виконання, тому не беруться судом до уваги.
Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і наданим ними доказам.
Висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарановський Дмитро Сергійович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 08 квітня 2013 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький