УХВАЛА
 
30 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 463/4875/16-ц
провадження № 61-9369ск25 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звільнення земельної ділянки та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Львівська міська рада, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про зобов`язання до вчинення дій, 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Львівська міська рада, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради (далі - Личаківська РА ЛМР), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , 
в якому просила суд: зобов`язати ОСОБА_1 усунути причини підтоплення дощовими і талими водами з ринв самочинно збудованого житлового будинку по АДРЕСА_1 .
 
У липні 2019 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_1 , треті особи: Личаківська РА ЛМР, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові (далі - Інспекція ДАБК у м. Львові), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила суд: зобов`язати звільнити земельну ділянку, на якій самочинно збудований житловий будинок загальною площею 
137,7 кв. м, сарай розміром 6,8x2,293 м та гараж розміром 3,7x6,06 м 
по АДРЕСА_1 , та привести її у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку загальною площею 
137,7 кв. м, сараю розміром 6,8x2,293 м та гаража розміром 3,7x6,06 м 
по АДРЕСА_1 за власні кошти.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2022 року цивільну справу № 463/5139/19 за позовом Львівської міської ради до 
ОСОБА_1 , треті особи: Личаківська РА ЛМР, Інспекція ДАБК у м. Львові, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , про звільнення земельної ділянки та цивільну справу № 463/4875/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Львівська міська рада, Личаківська РА ЛМР, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про демонтаж самовільно збудованого будинку об`єднано в одне провадження, присвоївши об`єднаній цивільній справі № 463/4875/16-ц.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 червня 
2025 року, у задоволенні позову Львівської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки відмовлено.
Позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 обладнати водовідведення дощових і талих вод 
з водостоків будинку АДРЕСА_1 .
21 липня 2025 року Львівська міська рада через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року (надійшла до суду 22 липня 2025 року), 
в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржувані судові рішення.
24 липні 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла ще одна касаційна скарга Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року 
№ 2147-VIII.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, яка подана: юридичною особою 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви 
і скарги від розміру оспорюваної суми; фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, 
в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у 2016 році та заявляла 1 позовну вимогу немайнового характеру.
Львівська міська рада звернулася до суду з позовом у 2019 році та заявляла                            1 позовну вимогу немайнового характеру.
Станом на 01 січня 2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 378,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 551,20 грн).
Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 912,00 грн.
При цьому суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.
Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення 
в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
 
Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 3 955,52 грн ((551,20+1 921,00)*200%)*0,8=3 955,52).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату. 
Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Заявником у змісті прохальної частини зазначено: «Скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 20.06.2025 року та рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12.07.2024 року у справі № 463/4875/16-ц повністю».
 
Таким чином, сформульована прохальна частина касаційної скарги не в повній мірі відповідає повноваженням суду касаційної інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
 
1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;
 
2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема                      за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;
 
3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення                              у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд;
 
4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині;
 
5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду                                      у відповідній частині;
 
6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження 
у справі у відповідній частині;
 
7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
 
Відповідно, заявнику необхідно уточнити прохальну частину з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, визначених змістом статті 409 ЦПК України та надати суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями та доданими матеріалами відповідно до кількості учасників справи.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць