ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/4737/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Малиш Н.І., Баранник Н.П.,        
                    розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025р. (суддя Момонт Г.М) в адміністративній справі №340/4737/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                        В С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив:
          - визнати протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати йому грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення за період з 29 січня 2020 р. по 15 березня 2022 р., без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 р.» на 01 січня 2020 р. у розмірі 2102,00 грн., Законом України «Про Державний бюджет на 2021 р.» на 01 січня 2021 р. у розмірі 2270,00 грн., Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 р.» на 01 січня 2022 р. у розмірі 2481,00 грн.;
          - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити за період з 29 січня 2020 р. по 15 березня 2022 р. грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на відповідний календарний рік, який Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 р.» установлено у 2022 році у місячному розмірі: з січня 2022 року – 2481,00 грн.; Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 р.» встановлено у 2021 р. у місячному розмірі: з 1 січня – 2270,00 грн.; Законом України «Про державний бюджет України на 2020 р.» встановлено у 2020 р. у місячному розмірі: з 1 січня – 2102,00 грн.  відповідно, із урахуванням проведених раніше виплат.
          В обгрунтування позовних вимог вказав, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 01 червня 2018 р. по 15 березня 2022 р. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 р. у справі № 826/6453/18 скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103 та відновлено дію пункту 
4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 у первісній редакції. Відповідачем неправомірно розраховано його грошове забезпечення із прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 р.
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025р., ухваленим за результатами розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
          Судом:
          - визнано  протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 р. по 15 березня 2022 р., без застосування належної розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за спеціальним званням – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року;
          - зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату, із урахуванням раніше виплачених сум ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 29 січня 2020 р. по 31 грудня 2020 р., виходячи із розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням, обчислених із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 р.» на 01 січня 2020 р. – 2102,00 грн., за період з 01 січня 2021 р. по 31 грудня 2021 р., із розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням, обчислених із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 р.» на 01 січня 2021 р. – 2270,00 грн., за період з 01 січня 2022 р. по 15 березня 2022 р. із розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням, обчислених із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 р.» на 01 січня 2022 р. – 2481,00 грн.
           У поданій апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
          В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при задоволенні позовної вимоги про нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 2020 р. по 2022 р. не враховано, що нормами Кодексу законів про працю України з 19 липня 2022 р. передбачені інші строки звернення до суду. Грошове забезпечення позивач отримував в кінці кожного місяця, у зв`язку із чим в момент отримання такої виплати повинен був дізнатися про порушення своїх прав. Грошове забезпечення визначене станом на 01 січня 2018 р. не підлягає перегляду. З моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 р. № 481 посадові оклади, оклади за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб продовжують розраховуються виходячи з розміру 1762,00 грн.
          Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.
          Розгляд апеляційних скарг здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Судом першої інстанції встановлено, що з 29 січня 2020 р. по 15 березня 2022 р. базовою величиною для розрахунку ОСОБА_1 посадового окладу та окладу за спеціальним званням Військовою частиною НОМЕР_1 використано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 1762,00 грн. 
          У прийнятому рішенні, судом першої інстанції вказано, що на час виключення позивача зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення (22 березня 2022 р.), частина 2 статті 233 Кодексу законів про працю України діяла у редакції, якою строк звернення працівника до суду із позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати, не обмежувався будь-яким строком. Також вказано, що при розрахунку грошового забезпечення позивача в період з 29 січня 2020 р. по 15 березня 2022р., повинні були застосовуватися посадові оклади та оклади за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, розраховані шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 р., 01 січня 2021 р., 01 січня 2022 р.. на відповідний тарифний коефіцієнт, як встановлено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 р.
           Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Щодо строку звернення до суду слід зазначити наступне. 
          Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
          Частина 2 статті 233 КЗпП України в редакції до липня 2022 р. передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник може звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати, без обмеження будь-яким строком.
          Законом України від 01 липня 2022 р. № 2352-IX внесено зміни до статті 233 КЗпП України, які набули чинності з 19 липня 2022 р. Нова редакція вказаної статті більше не передбачала звернення до суду із позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Водночас, частина перша даної статті визначає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
           Верховним Судом в постанові від 21 березня 2025 р. у справі №460/21394/23, із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 липня 2024 р. у справі №990/156/23 вказано, що правовідносини, які мали місце у період до 19 липня 2022 р., підлягають правовому регулюванню згідно із положеннями статті 233 КЗпП України (у попередній редакції), а у період з 19 липня 2022 р. згідно норми статті 233 КЗпП України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин».
          До суду ОСОБА_1 звернувся до суду 11 липня 2024 р., заявивши позовні вимоги за період з 29 січня 2020 р. по 15 березня 2022 р.
          Тобто до вказаних правовідносин має бути застосована редакція статті 233 КЗпП України, що діяла до 19 липня 2022 р.
          По суті позовних вимог слід вказати наступне. 
           01 березня 2018 р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 4 якої в редакції, чинній на момент прийняття (30 серпня 2017 р.) визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
           24 лютого 2018 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, якою пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
          
          Верховний Суд у постанові від 02 серпня 2022 р. у справі № 440/6017/21 дійшов таких висновків:
           - з 01 січня 2020 р. положення пункту 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з цією постановою, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова величина для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
          - встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
          У подальшому аналогічні висновки були також викладені Верховним Судом ще у ряді у постанов, зокрема від 31 серпня 2022 р. у справі № 120/8603/21-а, від 12 вересня 2022 р. у справі № 500/1813/21, від 22 вересня 2022 р. у справі № 500/3840/21, від 16 листопада 2022 р. у справі № 120/648/22-а, від 22 березня 2023 р. у справі № 340/10333/21, від 06 лютого 2023 р. у справі № 160/2775/22, від 19 вересня 2023 р. у справі № 160/15756/21.
          Верховний Суд в постанові від 08 жовтня 2024 р. у справі №580/8908/23 зазначив, що не може бути застосовано до даних правовідносин розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів. Військовослужбовці, враховуючи особливий вид їх службової діяльності та спеціальний статус, не відносяться до працівників інших державних органів.
          Починаючи з 20 травня 2023 р. до даних правовідносин вже застосовується редакція пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704, згідно внесених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 р. №481 змін, в частині визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, виходячи з розміру 1762,00 грн.
          Викладене свідчить про вірно зроблений судом першої інстанції висновок в частині наявності у Військової частини НОМЕР_1 обов`язку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29 січня 2020 р. по 15 березня 2022 р., виходячи із розміру посадового окладу та окладу за військове звання, визначеного шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2020 р., 01 січня 2021 р., 01 січня 2022 р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 р.
             Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
          Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                 П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
          Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 р. в адміністративній справі №340/4737/24 - залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 02 липня 2025 р. та оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.     

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник