УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №293/228/25 Головуючий у 1-й інст. Збаражський О. М. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого        Павицької Т.М.,
суддів                 Борисюка Р.М., Коломієць О.С.,
розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін м. Житомирі цивільну справу №293/228/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»  до ОСОБА_1  про стягнення  заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського  районного суду Житомирської області від 12 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Збаражського О.М. у селищі Черняхів, 
в с т а н о в и в :
У лютому 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулось до суду з даним позовом, у якому просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 294336690 від 07.09.2021 у розмірі 42668,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог Товариство вказувало, що 07.09.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога» укладений кредитний договір №294336690, шляхом підписання електронним підписом відповідача, відтвореним з використанням одноразового ідентифікатора (електронного підпису) MNV3N3M9 і надісланим на його номер мобільного телефону. Відповідно до умов кредитного договору №294336690 від 07.09.2021 кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 15000,00грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту "Смарт" ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. 28 листопада 2018 року між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладений договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого, TOB «Манівео швидка фінансова допомога» передало (відступило) за плату ТОВ  «Таліон плюс» права вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» прийняло належні TOB «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі право грошової вимоги за кредитним договором №294336690 від 07.09.2021 до відповідача ОСОБА_1 23.02.2024 ТОВ  «Таліон плюс»  та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до якого ТОВ  «Таліон плюс»  передало (відступило) за плату ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права грошової вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»  прийняло належні права вимоги до боржників ТОВ  «Таліон плюс», вказаних у реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором №294336690 від 07.09.2021до відповідача ОСОБА_1 26.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу 26/12-Е, відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №294336690 від 07.09.2021 на суму 42668,00 грн.
Рішенням Черняхівського  районного суду Житомирської області від 12 травня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №294336690 від 07.09.2021в розмірі 42668,00 грн,  судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі  2000 грн. 00 коп. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний у матеріалах справи кредитний договір було створено у порядку , визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та те, що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою ( з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Вказує, що не укладав кредитний договір, який долучено до позовної заяви та не погоджував процентну ставку та умови кредитування. В матеріалах справи відсутні докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, акцептування пропозиції щодо укладення договору, зокрема довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину. Позивачем також не надано належних доказів, що підтверджують перехід прав вимоги від первісного кредитора до позивача. Вказує, що договір факторингу укладено 28.11.2018, тобто майже за 3 роки до укладення кредитного договору між сторонами. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування коштів відповідачу. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). З матеріалів справи не вбачається , що гонорар в сумі 2000,00 грн стосується надання правової допомоги по даній справі.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 07 вересня 2021 року між TOB "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №294336690, що підписаний електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора - MNV3N3M9.
Відповідно до п.1.1, 1.2 договору №294336690 кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 15000,00грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» TOB "Манівео швидка фінансова допомога". Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. У випадку надання кредиту не в день укладення договору, загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту.
Згідно 1.9.1 договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 459,90процентів річних, що становить 1,26 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 562,61процентів річних, що становить 1,54 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті.
В силу положень 1.9.3 договору №294336690, у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку статті 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8 договору.
Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,98 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. 
Пунктами 1.12.2, 1.13 договору сторони погодили, що з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.9 та 1.12.2 договору, нараховуються за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником.
У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за  договором у повному обсязі сплачена позичальником сума погашає вимоги у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту (за наявності); у третю чергу сплачуються нараховані проценти за користування кредитом; у четверту чергу сплачується сума кредиту (у разі зобов`язань щодо її повернення); у п`яту чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору (п.3.10 договору №294336690).
Відповідно до п. 4.3, 4.4 договору №294336690 сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України.
Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (п. 4.4. договору).
З платіжного доручення від 07.09.2021, вбачається, що TOB "Манівео швидка фінансова допомога", банк платника – АТ «Альфа-Банк» переказало на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 №4149-49хх-хххх-9035 грошові кошти в сумі 15000,00грн. за договором №294336690 від 07.09.2021 року. 
28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладений договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передало (відступило) ТОВ "Таліон Плюс" за плату права вимоги, а ТОВ "Таліон Плюс" прийняло належні ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
28 листопада 2019 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно якої строк дії договору продовжили до 31.12.2020 року.
31 грудня 2020 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" уклали додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою  продовжили строк договору до 31.12.2021 року.
У додатковій угоді, договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.
31 грудня 2021 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" уклали додаткову угоду №27, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2022 року. 
31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2023 року.
31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2024  року.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №159 від 09.11.2021 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного 28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс", до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №294336690 від 07.09.2021, загальна сума заборгованості 38636,00грн. з яких: 15000,00 грн. - заборгованість по основному боргу, 23636,00 грн. - заборгованість за відсотками.
23 лютого 2024 року ТОВ  «Таліон плюс»  та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу №23/0224-01, відповідно до якого ТОВ  «Таліон плюс»  передало (відступило) за плату ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права грошової вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»  прийняло належні права вимоги до боржників ТОВ  «Таліон плюс», вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 23.02.2024 до договору факторингу №23/0224-01 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 в розмірі 42668,00грн., з яких: 15000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 27668,00 грн - заборгованість за відсотками.
26 грудня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу №26/12-Е, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №294336690 від 07.09.2021 на суму 42668,00 грн.
Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу №26/12-Е, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 в розмірі 42668,00 грн., з яких: 15000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 27668,00грн. - заборгованість за відсотками.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №294336690 від 07.09.2021 та виписки з особового рахунка за кредитним договором №294336690, вбачається, що сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 42668,00 грн., з яких: 15000,00грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 27668,00грн. - заборгованість за відсотками.
Як вбачається із розрахунку позивача, ОСОБА_1 частково погашав кредитну заборгованість, а саме 11.12.2021 сплатив  15000,00 грн., 17.01.2022 – 6000,00 грн.  
Із виписки за договором вбачається, що відповідач  ОСОБА_1  користувався кредитними коштами, здійснював покупки, перекази на карту  в період з 07.09.2021 по 11.09.2021 року. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, тому позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне..
За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність договору кредитної лінії № 294336690 від 07.09.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» .
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У даній справі встановлено, що 07 вересня 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №294336690. Так, згідно умов договору визначено строк кредитування  - 30 днів, зі сплатою дисконтної процентної ставки – 1,26 % в день та стандартної процентної ставки – 2,98 % в день. Орієнтована загальна вартість кредиту за базовою процентною ставкою – 23910,00 грн, що включає в себе суму кредиту 15000,00 грн та суму процентів за користування кредитом – 8910,00 грн.
Відповідно до п. 1.12.1 договору, зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу, зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожний раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.
Після закінчення строку кредитування (дисконтний період) 30 днів, ОСОБА_1 не повернув кредитні кошти, чим порушив умови договору, а тому строк дії договору продовжився, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.
Вказаний договір про надання кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV3N3M9 - 07.09.2021 об 20 год.17 хв.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» надало суду копію зазначеного вище договору кредитної лінії №294336690 від 07 вересня 2021 року, підписаного ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором за № MNV3N3M9.
Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що він не підписував кредитний договір, з тих підстав, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
На підтвердження перерахування ОСОБА_1 коштів у розмірі 15000,00 грн, у матеріалах справи наявне платіжне доручення від 07.09.2021 про перерахування суми кредиту, яке містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, 4149-49ХХ-ХХХХ- 9035.
Згідно норм статті 46 Закону України «Про платіжні послуги»: а) порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; б) виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; в) надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників г) надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції відповідність: - номера рахунку отримувача та коду отримувача (коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/податкового номера або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); або - унікального ідентифікатора отримувача. д) надавач платіжних послуг отримувача зараховує кошти за платіжною операцією на рахунок отримувача лише у разі, якщо зазначена у пункті 1 або 2 цієї частини інформація, яку він перевіряє відповідно до вимог цієї частини, відповідає тій інформації про отримувача, що зберігається у такого надавача платіжних послуг. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг отримувача має право: 1) зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного отримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; 2) не уточнювати номер рахунку та/або код отримувача. У такому разі надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення. 
Зважаючи на вищенаведені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. 
Таким чином, перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок вказаний ОСОБА_1 під час заповнення заявки.
Відтак, відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.
Також не може бути підставою для відмови у позові те, що подані ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» докази на підтвердження суми боргу не є документами первинного бухгалтерського обліку.
Оскільки товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 04.01.2022 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 42668,00 грн, з яких 15000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 27668,00 грн - заборгованість за відсотками.
Таким чином, заборгованість за договором кредитної лінії №294336690 від 07.09.2021 у розмір 42668,00 грн нарахована в межах строку дії договору та у відповідності до умов укладеного між сторонами договору.
Оскільки, в матеріалах справи міститься договір кредитної лінії, який підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів, відсутні докази повернення отриманого кредиту, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Щодо доводів апеляційної скарги, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" , укладений за 3 роки до укладення між сторонами кредитного договору 07 вересня 2021 року.
Вбачається, що 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" уклали договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передало (відступило) ТОВ "Таліон Плюс" за плату права вимоги, а ТОВ "Таліон Плюс" прийняло належні ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
28 листопада 2019 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно якої строк дії договору продовжили до 31.12.2020 року.
31 грудня 2020 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" уклали додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою  продовжили строк договору до 31.12.2021 року.
У додатковій угоді, договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.
31 грудня 2021 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" уклали додаткову угоду №27, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2022 року. 
31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2023 року.
31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2024  року.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №159 від 09.11.2021 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного 28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс", до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №294336690 від 07.09.2021, загальна сума заборгованості 38636,00грн. з яких: 15000,00 грн. - заборгованість по основному боргу, 23636,00 грн. - заборгованість за відсотками.
Відтак, сторони договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 неодноразово укладали додаткові угоди про продовження дії вказаного договору факторингу до 31.12.2024 року.
Відповідно до п. 1.4. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.
Відповідно до п.п.5.3.3 договору факторингу №28/1118-01від 28 листопада 2018 року фактор ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитними договорами.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до п.п.1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Надана копія договору факторингу №28/1118-01від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до фактора, ТОВ «Таліон Плюс».
Копія договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
Аналогічним чином право вимоги за кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс».
Колегія суддів визнає, що копії договорів факторингу, реєстри прав вимоги та платіжні інструкції про оплату фінансування за відступлення прав вимог є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Відтак, судом першої інстанції при ухвалені судового рішення не було порушено норми процесуального права, оскільки сторони були належним чином повідомленні про розгляд справи.
Доводи апеляційної скарги спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та зворотного ОСОБА_1 не доведено.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то представником ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» -Таранеком А.І. на підтвердження заявлених витрат надано суду першої інстанції: договір про надання правничої допомоги №27/12/24-01, укладений між Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» від 27.12.2024 року; протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги, акт прийому – передачі наданих послуг на суму 7000,00 грн від 27.12.2024; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність.
Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відтак, позивачем доведено в суді першої інстанції належними доказами понесені витрати за надання професійної правничої допомоги.
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до ч. 13  ст. 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черняхівського  районного суду Житомирської області від 12 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді