УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

20 серпня 2025 року 
м. Київ
справа №580/9118/24
адміністративне провадження № К/990/33690/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Стародуба О.П., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області
на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2025 року
у справі №580/9118/24
за позовом  ОСОБА_1  
до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 без урахування вимог абзацу 3 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та неврахуванням до пільгового стажу роботи за Списками №1, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 11 березня 1994 року №162, постановою Кабінету Міністрів України 16 січня 2003 №36, постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461, а також до Списку робіт затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року №202, з повним робочим днем під землею періодів роботи ОСОБА_1 з 20 травня 2002 року по 23 травня 2002 року електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею, з 17 червня 2003 року по 12 травня 2004 року гірником підземним з повним робочим днем в шахті, з 08 листопада 2004 року по 31 грудня 2004 року машиністом підземних установок з повним робочим днем в шахті, з 01 червня 2007 року по 05 липня 2007 року гірником підземним з повним робочим днем в шахті, з 19 жовтня 2007 року по 24 грудня 2007 року гірником підземним з повним робочим днем в шахті, з 22 січня 2008 року підземний гірничий робітник 3 розряду, з 20 лютого 2008 року прохідником з повним робочим днем в шахті та по 29 червня 2008 року, з 21 липня 2008 року по 17 лютого 2009 року прохідником з повним робочим днем під землею, з 16 квітня 2009 року по 22 липня 2009 року прохідником підземним з повним робочим днем в шахті, з 12 серпня 2009 року по 14 серпня 2009 року підземним прохідником з повним робочим днем в шахті, з 12 жовтня 2009 року підземним гірничим робітником з повним робочим днем під землею, з 19 липня 2011 року підземним гірничим робітником по ремонту гірничих виробок з повним робочим днем в шахті, та по 11 грудня 2009 року, з 26 червня 2019 року по 09 серпня 2019 року машиністом підземний з повним робочим днем в шахті, з 04 грудня 2019 року по 05 грудня 2019 року гірником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем в шахті, з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року військова служба за контрактом під час призначення пенсії 26 квітня 2023 року, та період проходження військової служби із розрахунку 1 день військової служби за три з 29 квітня 2021 року по 15 вересня 2022 року у відповідності до статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 3, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 та пункту 2.3. розділу 2 Положення затвердженого Наказом Міністерства оборони України №530 від 14 серпня 2014 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок розміру пенсії з урахуванням вимог абзацу 3 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 26 квітня 2023 року ОСОБА_1 та зарахувати до його пільгового стажу роботи за Списками №1, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 11 березня 1994 року №162, постановою Кабінету Міністрів України 16 січня 2003 року №36, постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461, а також до Списку робіт затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року №202 з повним робочим днем під землею періоди роботи з 20 травня 2002 року по 23 травня 2002 року електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею, з 17 червня 2003 року по 12 травня 2004 року гірником підземним з повним робочим днем в шахті, з 08 листопада 2004 року по 31 грудня 2004 року машиністом підземних установок з повним робочим днем в шахті, з 01 червня 2007 року по 05 липня 2007 року гірником підземним з повним робочим днем в шахті, з 19 жовтня 2007 року по 24 грудня 2007 року гірником підземним з повним робочим днем в шахті, з 22 січня 2008 року підземний гірничий робітник 3 розряду, з 20 лютого 2008 року прохідником з повним робочим днем в шахті, та по 29 червня 2008 року, з 21 липня 2008 року по 17 лютого 2009 року прохідником з повним робочим днем під землею, з 16 квітня 2009 року по 22 липня 2009 року прохідником підземним з повним робочим днем в шахті, з 12 серпня 2009 року по 14 серпня 2009 року підземним прохідником з повним робочим днем в шахті, з 12 жовтня 2009 року підземним гірничим робітником з повним робочим днем під землею, з 19 липня 2011 року підземним гірничим робітником по ремонту гірських виробок з повним робочим днем в шахті, та по 11 грудня 2009 року, з 26 червня 2019 року по 09 серпня 2019 року машиністом підземний з повним робочим днем в шахті, з 04 грудня 2019 року по 05 грудня 2019 року гірником з ремонту гірських виробок з повним робочим днем в шахті, з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року військова служба за контрактом під час призначення пенсії 26 квітня 2023 року, та період проходження військової служби із розрахунку 1 день військової служби за три з 29 квітня 2021 року по 15 вересня 2022 року у відповідності до ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 3, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 та пункту 2.3 розділу 2 Положення затвердженого Наказом Міністерства оборони України №530 від 14 серпня 2014 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 періодів роботи з 20 травня 2002 року по 23 травня 2002 року; з 17 червня 2003 року по 12 травня 2004 року; з 08 листопада 2004 року по 12 січня 2005 року; з 01 червня 2007 року по 05 липня 2007 року; з 19 жовтня 2007 року по 24 грудня 2007 року, з 22 січня 2008 року до 29 червня 2008 року; з 21 липня 2008 року по 17 лютого 2009 року; з 16 квітня 2009 року по 22 липня 2009 року; з 12 серпня 2009 року по 14 серпня 2009 року; з 12 жовтня 2009 року до 11 грудня 2009 року; з 26 червня 2019 року по 09 серпня 2019 року; з 01 серпня 2022 року до 31 серпня 2022 року. 

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 періоди роботи: з 20 травня 2002 року по 23 травня 2002 року; з 17 червня 2003 року по 12 травня 2004 року; з 08 листопада 2004 року по 12 січня 2005 року; з 01 червня 2007 року по 05 липня 2007 року; з 19 жовтня 2007 року по 24 грудня 2007 року, з 22 січня 2008 року до 29 червня 2008 року; з 21 липня 2008 року по 17 лютого 2009 року; з 16 квітня 2009 року по 22 липня 2009 року; з 12 серпня 2009 року по 14 серпня 2009 року; з 12 жовтня 2009 року до 11 грудня 2009 року; з 26 червня 2019 року по 09 серпня 2019 року; з 01 серпня 2022 року до 31 серпня 2022 року, - а також прийняти рішення про перерахунок з 26 квітня 2023 року пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», абзацу 3 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вказаного стажу.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Ухвалено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 08 серпня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Скаржником наведено наступні підстави для касаційного оскарження рішень судів першої і апеляційної інстанцій та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №580/9118/24, які передбачені частинами четвертою і п`ятою статті 328 КАС України: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 08 вересня 2022 року у справі №200/8337/20-а; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах; справа має виняткове значення для відповідача.

Колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на висновок Верховного Суду, викладений і постанові від 08 вересня 2022 року у справі №200/8337/20-а, оскільки обставини у цій справі та у справі, зазначеній скаржником з метою обґрунтування підстави касаційного оскарження, виникли за різних фактичних обставин, у різний період часу, з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування.

Суд звертає увагу, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Суд також наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Таким чином, з огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, враховуючи те, що наведена скаржником постанова Верховного Суду та оскаржувані судові рішення, прийняті з урахуванням різних фактичних обставин справи, у різні періоди часу та з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування, колегія суддів вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Разом з тим перевіркою змісту підстави касаційного оскарження Судом встановлено, що скарга відповідача не містить посилання на норму права щодо якої, на його думку, відсутній висновок Верховного Суду, а також скаржником не зазначено, в чому полягає неправильне застосування судами зазначеної норми права та який саме правовий висновок необхідно сформулювати, а Верховним Судом самостійно не встановлено, що у судовій практиці, яка склалася у подібних правовідносинах, існують підстави, які б вказували на наявність проблеми, вирішення якої, шляхом формулювання позиції Верховним Судом, може мати фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становити значний суспільний інтерес.

Разом з тим, Суд вказує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України є, зазначення норми права, яка була неправильно застосована судами першої та (або) апеляційної інстанцій щодо якої відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтування у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на його думку, відповідна норма повинна застосовуватися.

Таким чином, з огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, колегія суддів вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про те, що справа має для нього виняткове значення, оскільки оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник належних обґрунтувань не наводить.

Згідно зі сформованою у постанові від 04 жовтня 2019 року у справі №904/9713/17 практикою Верховного Суду, використання оціночних чинників, як-то: «винятковість значення справи для скаржника», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», або «суспільний інтерес» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

З огляду на вищевказане, Суд дійшов висновку що касаційна скарга не містить вагомих аргументів, які б вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення.

Характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що склалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, також дають підстави вважати, що рішення судів першої і апеляційної інстанцій, ухвалені у справі №580/9118/24, як у справі незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частинами четвертою і п`ятою статті 328 КАС України скаржником у касаційній скарзі належним чином не обґрунтовано, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна позиція щодо віднесення вказаної категорії справ до справ незначної складності висловлена Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 08 грудня 2022 року у справі №560/6177/22, від 03 жовтня 2023 року у справі №440/174/23.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2025 року у справі №580/9118/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Я.О. Берназюк

Судді                                                                                                    В.М. Кравчук

                                                                                                    О.П. Стародуб