ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/34932/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Семененка Я.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року (суддя С.В. Ніколайчук)
у справі № 160/34932/24
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_1 )
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_1 ), в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_1 ):
- Рішення від 16.12.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України, винесене начальником 5 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А), капітаном ОСОБА_2 ;
- Рішення від 16.12.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України, винесене начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А), старшим лейтенантом ОСОБА_3 ;
- Рішення від 17.12.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України, винесене інспектором прикордонної служби вищої категорії 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », майстер сержантом ОСОБА_4 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є співробітником Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» (код ЄДРПОУ 30012848), обіймає посаду фахівця з закупівель відділу комерційного контролінгу, має бронювання за цим підприємством, а тому не підлягає мобілізації. Як наслідок, позивач вважає, що має право здійснювати перетин кордону. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Судом встановлено, що оскаржувані рішення про відмову в перетинанні державного кордону України жодним чином не обґрунтовані, окрім перелічення нормативно-правових актів, не містять жодних пояснень відмови у перетині державного кордону.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що у визначених законодавством випадках для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючи документи. Скаржник зазначає, що він не уповноважений визначати конкретний і вичерпний перелік документів для перетину державного кордону. Вважає, що спірні рішення від 16.12.2024 містять чітко визначені підстави для їх прийняття, відповідають формі, затвердженій наказом МВС від 05.06.2023 №457. Зміст цих спірних рішень дає можливість чітко встановити, що підставою для їх прийняття слугувало те, що позивача не віднесено до категорії осіб, які мають право на виїзд за кордон під час дії воєнного стану. Скаржник вважає необґрунтованими посилання позивача про протиправну відсутність в спірних рішеннях від 16.12.2024 посилання на документи, що є необхідними для перетину кордону позивачем. 17.12.2024 в ході співбесіди з`ясовано, що позивач не орієнтується, з якою метою він прямує, у зв`язку з чим позивачу відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України, тобто через не підтвердження мети прямування. Вказує, що спірне рішення від 17.12.2024 також містить чіткі підстави для його прийняття та відповідає формі, затвердженій наказом МВС від 05.06.2023 №457.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. 
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач працює в ТОВ «АЛЛО».
09.12.2024 позивачеві надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Адміністрація Державної прикордонної служби України надала роз`яснення для ТОВ «АЛЛО» (код ЄДРПОУ 30012848) за вих. №02.3/36655-24-Вих від 07.06.2024, у якому вказала, що виїзд за кордон військовозобов`язаних громадян, яких заброньовано на період мобілізації та на воєнний час, здійснюється за наявності документів, зазначених у статті 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та додатково: для заброньованих на підставі Порядку бронювання військовозобов`язаних громадян за списком військовозобов`язаних під час дії воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 року №76 «Деякі питання реалізації положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного, оформленого згідно вимогами пункту 11 цього Порядку, та документів про закордонне відрядження чи отримання дозволу керівника відповідного органу (підприємства) на виїзд за кордон під час відпустки і військово-облікового документу.
16.12.2024 на підставі оформлених службових документів про відрядження позивач намагався здійснити перетин державного кордону України на пункті пропуску «Шегині», проте рішенням начальника 5 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А), капітана ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України.
Причиною відмови у виїзді з України в рішенні зазначено: вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль необхідні документи, які дають право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».
16.12.2024 на підставі оформлених службових документів про відрядження позивач намагався здійснити перетин державного кордону України на пункті пропуску «Мостиська», проте рішенням начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А), старшого лейтенанта ОСОБА_5 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України.
Причиною відмови у виїзді з України в рішенні зазначено: вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль необхідні документи, які дають право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».
17.12.2024 на підставі оформлених службових документів про відрядження позивач намагався здійснити перетин державного кордону України на пункті пропуску «Краківець», проте рішенням інспектора прикордонної служби вищої категорії 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », майстра сержанта ОСОБА_6 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України.
Причиною відмови у виїзді з України в рішенні зазначено: не підтвердження мети поїздки за кордон в період дії на території України воєнного стану у відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та  Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 (зі змінами та доповненнями).
Матеріалами справи підтверджено, відповідачем не спростовується, що позивач надавав посадовим особам Державної прикордонної служби: - Паспорт громадянина України для виїзду за кордон; - Лист-запрошення ТОВ «ЦИФРОТЕХ ПОЛЬСЬКА» від 10.12.2024 про участь позивача у перемовинах (із перекладом на українську мову); - Наказ директора ТОВ «АЛЛО» №1312-1/А від 13.12.2024 про відрядження позивача до Республіки Польща строком з 15 грудня 2024 року по 23 грудня 2024 року (включно); - Посвідчення про відрядження позивача із відміткою про вибуття; - Витяг про бронювання військовозобов`язаного позивача; - Заява №20241204-323776 про бронювання працівників засобами Порталу Дія від 06.12.2024; - Результат бронювання за заявою №20241204-323776 від 06.12.2024 про бронювання працівників засобами Порталу Дія від 09.12.2024; - Електронний військово-обліковий документ із додатку «Резерв+», сформований о 14 год. 27 хв. 09.12.2024.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями про відмову в перетинанні державного кордону, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI.
Частиною першої статті 2 Закону №1710-VI передбачено, що прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 3 Закону №1710-VI під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.
За приписами частин першої та другої статті 14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.
Так, форму рішення про відмову в перетинанні державного кордону України затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05 червня 2023 року № 457.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що за своєю суттю рішення про відмову в перетинанні державного кордону України є актом індивідуальної дії, головною рисою якого є його конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктом адміністративного права, який видає такий акт; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.
Також загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Суд апеляційної інстанції з цього приводу враховує сталу позицію Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №826/6528/18, від 10.04.2020 у справі №819/330/18, від 10.01.2020 у справі №2040/6763/18).
Як правильно встановлено судом першої інстанції, в спірних рішеннях від 16.12.2024 відповідач лише покликався на постанову Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, проте не зазначив конкретну норму законодавства, на підставі якої позивачу було обмежено виїзд з України. Також, ці рішення не визначають, які документи позивач повинен був надати і не надав на паспортний контроль для дотримання умови, за якої реалізується наявне в позивача право виїзду за кордон, у зв`язку з чим було відмовлено в перетинанні державного кордону. 
У спірному рішенні від 17.12.2024 про відмову позивачу в перетинанні державного кордону відповідач також покликався лише на постанову Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, Закон України «Про правовий режим воєнного стану» та Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», проте не зазначив конкретну норму законодавства в контексті встановлених обставин, на підставі якої позивачу було обмежено виїзд з України. Також, це рішення не містить оцінки наданих позивачем документів щодо мети поїздки за кордон, не визначає, які документи позивач повинен був надати і не надав на паспортний контроль для дотримання умови, за якої реалізується наявне в позивача право виїзду за кордон, у зв`язку з чим було відмовлено в перетинанні державного кордону. 
В той же час порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює та визначає  Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Відповідно ч.ч. 1, 2  ст. 3 цього Закону, перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у  статті 2 цього Закону.
Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього  Закону  та інших законів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 №57 затверджено Правила перетинання державного кордону України громадянами України.
Відповідно до п.2 цих Правил перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон (п.12 Правил).
Відповідно до пункту 2-6 зазначених Правил №57 в редакції на час виникнення спірних відносин у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у  пунктах 2-1  та  2-2  цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в  абзацах другому  і  третьому  частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також  пункті 2-14  цих Правил.
В свою чергу згідно із п. 1 ч. 1ст. 23  Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані (окрім іншого): заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Виходячи з аналізу наведених норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обмеження щодо заборони виїзду за межі України на період дії правового режиму воєнного стану не застосовуються до заброньованих працівників, яким є позивач.
Підтверджуючими документами можуть бути: посвідчення про відстрочку від призову (бронь) та документи про відрядження. Заброньована особа при перетині державного кордону на виїзд з України в пункті пропуску повинна надати, крім паспортних документів,  документи, які б підтверджували її право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема факт бронювання за конкретним підприємством.
Виходячи з наявних у справі доказів, судом з`ясовано, що позивач надав посадовим особам Державної прикордонної служби повний пакет документів, необхідний для перетину державного кордону, проте відповідним документам не було надано належної правової оцінки, що призвело до прийняття необґрунтованих рішень про відмову в перетинанні державного кордону України від 16.12.2024 та від 17.12.2024.
Відтак, означені рішення відповідача від 16.12.2024 та 17.12.2024 не відповідають критеріям обґрунтованості, вмотивованості, чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні рішення відповідача від 16.12.2024 та 17.12.2024 є протиправними та підлягають скасуванню. 
Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні. 
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 160/34932/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров