УХВАЛА

30 червня 2025 року 
м. Київ
справа №990/244/25
адміністративне провадження №П/990/244/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Смоковича М. І.
суддів: Жука А. В., Мацедонської В. Е., Мельник-Томенко Ж. М., Радишевської О. Р., 

розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Радишевської Олесі Ростиславівни від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя про визнання дій протиправними, скасування рішень, зобов`язання вчинити дії та 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС), Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), у якому просить: 
1) визнати проведення співбесіди ВККС 17 січня 2024 року у межах кваліфікаційного оцінювання судді Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді незаконною (протиправною) дією, що суперечить статті 126 Конституції України та свідчить про усунення судді з посади у неконституційний спосіб;
2) встановити відсутність компетенції (повноважень) у доповідача-члена ВККС Волкової Л. М., а також у членів ВККС Сидоровича Р. М., Кидисюка Р. А., Омельяна О. С. у справі кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Дніпровського районного суду міста Херсона ОСОБА_1 та щодо дослідження досьє та проведення співбесіди в межах кваліфікаційного оцінювання судді Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді 17 січня 2024 року;
3) визнати протиправними дії ВККС щодо надання доступу до повної версії суддівського досьє ОСОБА_1 представникам Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) у новому складі у 2023- 2024 роках у справі кваліфікаційного оцінювання на відповідність позивачки займаній посаді судді Дніпровського районного суду міста Херсона;
4) визнати протиправним та скасувати рішення ВККС № 18/ко-24 від 17 січня 2024 року щодо дослідження досьє та проведення співбесіди в межах кваліфікаційного оцінювання судді Білозерського райсуду Херсонської області ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді, яким:
- визначено, що суддя Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді набрала 446,125 бала; 
- визнано суддю Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді; 
- вирішено внести ВРП подання про звільнення судді Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 із займаної посади;
5) визнати протиправним і скасувати рішення ВРП від 30 квітня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Білозерського районного суду Херсонської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України. 
Водночас у позові його авторка просить постановити окремі ухвали у зв`язку з виявленням підроблених, як вважає позивач, документів у матеріалах її суддівського досьє, а також розголошенням персональних даних працівниками ВККС і членом ВККС Волковою Л. М. 
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у складі колегії суддів:          Смоковича М. І. (суддя-доповідач), Жука А. В., Мацедонської В. Е., Мельник-Томенко Ж. М., Радишевської О. Р., постановив ухвалу від 04 червня 2025 року, якою залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 і встановив строк для виконання вимог процесуального закону, про недотримання яких зазначено в ухвалі. 
19 червня 2025 року надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Радишевської О. Р. з мотивів наявності «інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді» (пункт 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
Заява мотивована, зокрема, тим, що суддя Радишевська О. Р. не може «повторно» розглядати справу за позовом ОСОБА_1 , позаяк уже брала участь у розгляді її позову (у складі колегії суддів) у справі № 990/69/24 за позовом ОСОБА_1 до ВККС про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. 
У цьому зв`язку позивачка, з покликанням на окремі думки суддів Великої Палати Верховного Суду, висловлені щодо постанов Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року і від 07 листопада 2024 року у справі № 990/69/24 (ухвалені за наслідками апеляційного перегляду постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 червня 2024 року, а потім й ухвали цього суду від 05 червня 2024 року), зазначила, що суддя Радишевська О. Р. «не звернула увагу на важливі інституції щодо прав людини та допустила зневагу до мого ОСОБА_1 права оскаржити вчасно дії ВККСУ та рішення; не розуміє що таке справедливий суд та закон, який рівний один для всіх. Суддя надала оцінку та фактично в групі з іншими суддями відмовила в швидкому доступі до правосуддя за моїм попереднім позовом - справа № 990/69/24 ».
Крім цього, позивачка, з покликанням на публікацію на сайті Громадської організації «Фундація Dejure» щодо судді Радишевської О. Р., зазначила про сумніви у достовірності відомостей у її майновій декларації, а потім - з покликанням на відповідну публікацію на сайті «Судово-юридична газета» - про осіб, які дали рекомендації тоді ще кандидату на посаду судді Радишевській О. Р. в рамках її участі у конкурсі на посаду судді Верховного Суду. 
На основі оприлюдненої в медіа інформації позивачка у риторичній формі поставила питання про можливість участі судді Радишевської О. Р. у розгляді зазначеного позову в аспекті її об`єктивності і неупередженості.  
Як можна зрозуміти думку позивачки, суддя Радишевська О. Р. не може бути незалежною, неупередженою та об`єктивною під час розгляду («вдруге») цієї справи «у зв`язку з конфліктом інтересів відправлення правосуддя за Європейськими стандартами, інтересом самого судді та судді-позивача вдруге, чию справу рік «футболили» і залишили під обстрілами за місцем роботи з двома дітьми». 
Спираючись у своїй аргументації на правничі позиції (тези) Європейського суду з прав людини, позивачка додала також, що під час розгляду справи № 990/69/24  суддя Радишевська О. Р. виявила щодо неї [позивачки] байдуже ставлення, тому суддя є упереджена і має переконати її [позивачку] і суспільство у протилежному. Свідченням «упередженості» заначено знов-таки окрему думку суддів Великої Палати Верховного Суду щодо судових рішень, ухвалених за наслідками апеляційного перегляду справи № 990/69/24, в яких, з-поміж іншого, висловлено незгоду з тим, яким чином Велика Палата Верховного Суду і Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду застосували приписи статей 88, 101 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII  «Про судоустрій і статус суддів». 
Під час вирішення заяви про відвід Суд керувався таким.
Відповідно до частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (частина друга статті 36 КАС України). 
Згідно з частиною четвертою статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 37 КАС України суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.
Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції.
Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду касаційної інстанції.
Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення, крім випадку, коли проведення врегулювання спору за участю судді було ініційовано суддею, але до закінчення встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строку сторона заперечила проти його проведення.
Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, винесеного за результатами нового розгляду цієї справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
З обсягу мотивів, які позивачка навела у заяві про відвід судді Радишевської О. Р., можна зрозуміти, що обставинами, які викликають сумніви в неупередженості і об`єктивності судді, є її участь у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у розгляді справи № 990/69/24 (за позовом ОСОБА_1 до ВККС, де однією з вимог було визнання протиправним і скасувати рішення ВККС від 17 січня 2024 року № 18/ко-24 щодо дослідження досьє та проведення співбесіди в межах кваліфікаційного оцінювання судді Білозерського райсуду Херсонської області ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді), а також інформація, опублікована у медіа, щодо задекларованого майна та про рекомендантів кандидатури Радишевської О. Р. на посаду судді Верховного Суду.
За наслідками розгляду згадуваної справи Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду спершу постановив ухвалу від 05 червня 2024 року про закриття провадження в частині позовних вимог, зокрема щодо оскарження рішення ВККС від 17 січня 2024 року № 18/ко-24, а потім - рішення від 11 червня 2024 року про відмову у задоволенні позову. За наслідками апеляційного перегляду зазначених судових рішень Велика Палата Верховного Суду постановами від 31 жовтня 2024 року і від 07 листопада 2024 року залишила їх без змін; водночас судді Великої Палати Верховного Суду висловили окремі думки (на підставі статті 34 КАС України), у яких зазначили про незгоду з результатами апеляційного перегляду. 
Зокрема, в окремій думці на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада            2024 року, якою залишено без змін ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2024 року (про закриття провадження у справі), зазначено, що «Велика Палата витлумачила положення статей 88 та 101 Закону № 1402-VIII усупереч їх точному змісту, безпідставно виснувала, що рішення ВККС про невідповідність судді займаній посаді є таким, що має рекомендаційний характер, унаслідок чого позивачка була позбавлена можливості оскаржити незаконне, на її думку, рішення ВККС до суду, хоча закон їй таке право надав».
З уваги на доводи позивачки про «байдуже» і «упереджене» ставлення судді Радишевської О. Р., які основані на тому, що суддя у складі колегії розглядала справу № 990/69/24 і - зважаючи на згадану окрему думку суддів Великої Палати Верховного Суду - неправильно застосувала закон й таким чином обмежила право на доступ до суду, Суд передовсім зазначає, що на час звернення ОСОБА_1 (у березні 2024 року) до Верховного Суду з позовом про оскарження рішення ВККС про невідповідність судді займаній посаді за результатами кваліфікаційного оцінювання уже була сформована судова практика Великої Палати Верховного Суду у справах цієї категорії, лейтмотив якої - у вимірі наведених вище доводів позивачки - полягає у тому, що оскарження рішення ВККС про невідповідність судді займаній посаді за результатами кваліфікаційного оцінювання можливе лише разом з рішенням ВРП, ухваленим за результатами розгляду рекомендації Комісії про звільнення судді. Цей підхід застосований, окрім справи № 990/69/24, у низці судових рішень, приміром у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 9901/23/19, від 02 лютого 2022 року у справі № 9901/39/19, від 29 вересня 2021 року у справі № 9901/668/18. 
Ці зауваги покликані прояснити, що окрема думка суддів Великої Палати Верховного Суду у справі № 990/69/24 не може інтерпретуватися як упередження чи зацікавленість з боку судді, яка у складі колегії суддів ухвалила судові рішення у справі № 990/69/24 як суд першої інстанції, спираючись на існуючу правозастосовну практику Великої Палати Верховного Суду, про що, власне, зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2024 року у справі № 990/69/24. 
Мотиви, якими керувалися судді Великої Палати Верховного Суду, які висловили, окрему думку, не може бути свідченням того, що суддя Радишевська О. Р. «свавільно» застосувала закон й виявила упередженість чи «зневагу» до позивачки. 
Водночас Суд нагадує, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС України).
Крім цього, участь судді Радишевської О. Р. у розгляді справи № 990/69/24 не є обставиною, яка, у розумінні статті 37 КАС України, може трактуватися як повторна участь судді у розгляді адміністративної справи. 
У цьому зв`язку Суд підкреслює, що позивач звернулася (у травні 2025 року) з новим позовом до суду, тож той факт, що цей [новий] позов теж охоплює предмет спору, що був у справі №  990/69/24, - з уваги на суть і юридичні наслідки оскарженого рішення ВККС - не є обставиною, яка унеможливлює участь судді, яка у складі колегії суддів ухвалила судові рішення у справі № 990/69/24, у розгляді цього «нового» позову.
Щодо інформації з медіа стосовно судді Радишевської О. Р., про яку мовить позивачка у заяві про відвід, то висловлені у цьому зв`язку суб`єктивні судження та аргументи не переконують в існуванні об`єктивних чи, принаймні, об`єктивованих обставин, які можуть свідчити про упередженість судді як умови для її відводу з підстави, встановленої пунктом 4 частини першої статті 36 КАС України.  
З наведених міркувань Суд вважає, що заява про відвід судді Радишевської О. Р. від розгляду справи №  990/244/25, є необґрунтованою, тож питання про відвід судді, відповідно до частини четвертої статті 40 КАС України, підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.
У зв`язку з тим, що в межах строку для розгляду заяви про відвід не було колегіального складу Суду, визначеного для її розгляду (зважаючи на відпустку однієї із суддів), цю заяву Суд розглянув тоді, коли склад Суду був сформований. 
Керуючись статтями 40, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
1. Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Радишевської О. Р. від розгляду справи № 990/244/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя про визнання дій протиправними, скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - визнати необґрунтованою.
2. Передати заяву ОСОБА_1 про відвід судді Радишевської О. Р. від розгляду справи № 990/244/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя про визнання дій протиправними, скасування рішень, зобов`язання вчинити дії до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду заяви.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                       М. І. Смокович
Судді                                                                                          А. В. Жук
Ж. М. Мельник-Томенко
                                                                                          В. Е. Мацедонська
                                                                                          О. Р. Радишевська