ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 р.	Справа № 646/2985/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Основ`янського районного суду міста Харкова від 11.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Демченко І.М., м. Харків, повний текст складено 11.06.25 у справі № 646/2985/25
          за позовом     ОСОБА_1  
          до   Департаменту патрульної поліції ,   Управління патрульної поліції в Харківській області    
          про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області (далі також – відповідачі), в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову від 12.02.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП; 
- закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Основ`янського районного суду міста Харкова від 11 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо обставин справи є помилковими та такими, що не узгоджуються з відеозаписами, наданими відповідачем; зазначає про суперечність відеозаписів та показань свідків. Уважає, що відсутні належні докази, які підтверджують, що саме позивач керував автомобілем Nissan X-Trail, який зупинився на автозаправній станції у місті Харкові по вулиці Академіка Павлова 11 лютого 2025 року приблизно о 23 годині 35 хвилин. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги постанову Московського районного суду м. Харкова від 24.04.2025 у справі № 643/2618/25.
Також представник апелянта надав до суду апеляційної інстанції довідку про спростування тверджень суду першої інстанції про те, що позивач є безпосереднім керівником свідка.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4056254 від 12.02.2025, складеної інспектором 5 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Охріменком Денисом Олександровичем, 11 лютого 2025 року о 23 год 34 хв по вулиці Академіка Павлова, 44Б, водій, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в комендантську годину, під час перевірки документів не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, за наявними базами даних було встановлено, що водій позбавлений права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400, 00 грн.
Скориставшись правом на оскарження постанови серії ЕНА №4056254 від 12.02.2025 у судовому порядку,   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у цій справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 обґрунтовано та на законних підставах притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП; підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду справи не надано; відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням вимог, передбачених ч. 2 ст. 2 КАС України.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі також – ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР.
Аналогічні положення визначені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.
Так, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).
Частиною 4 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
Такі правові висновки наведено у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №415/123/17.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Як убачається з матеріалів справи, позивач постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова 26 вересня 2024 року у справі № 645/5152/24 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Фрунзенського районного суду м. Харкова 26 вересня 2024 року набрала законної сили 08.10.2024.
Судом не встановлено обставин того, що ОСОБА_1 не було відомо про розгляд судом адміністративних матеріалів у справі № 645/5152/24, чи того, що позивач постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова 26 вересня 2024 року у справі № 645/5152/24, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та його, зокрема, позбавлено права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Докази оскарження позивачем постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова 26 вересня 2024 року у справі № 645/5152/24 в матеріалах справи відсутні.
Отже, станом на дату складення постанови серії ЕНА №4056254 від 12.02.2025 у судовому порядку,   ОСОБА_1 не мав права керування транспортними засобами.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги обставини, установлені у постанові Московського районного суду м. Харкова від 24.04.2025 у справі № 643/2618/25, з огляду на таке.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої та сьомої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, установлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України.
Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12 жовтня 2020 року і застосована Верховним Судом також при розгляді справи № 260/1896/20 (постанова від 27 жовтня 2022 року).
Згідно з імперативними положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Зважаючи на те, що відповідачем надані до суду докази, які спростовують висновки, викладені у постанові суду від 24.04.2025, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони не мають преюдиційного значення під час розгляду цієї справи.
З наданих відповідачем до постанови відеозаписів з відеореєстратора 70 mаі, 471782, 470922, 472875, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення,  вбачається, що на автозаправці по вулиці Академіка Павлова, 44Б, водій транспортного засобу NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , перемістився з водійського місця на заднє пасажирське, після чого з переднього пасажирського сидіння чоловік перемістився на водійське сидіння вказаного транспортного засобу.
З переглянутих відеозаписів також убачається, що в ході перевірки документів встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами на строк 1 рік, після чого поліцейським було проведено розгляд адміністративної справи та складено постанову за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Позивачем не надано жодних доказів, що спростовують факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Показання свідка ОСОБА_2 , надані ним під час розгляду справи у суді першої інстанції, не узгоджуються та суперечать відеозапису подій.
Під час складення оскаржуваної постанови Інспектором роти № 5 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Охріменко Денисом Олександровичем роз`яснено позивачу його права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, що також підтверджується відеозаписом з портативного відеореєстратора інспектора.
Отже, дії працівника поліції, який встановив, що ОСОБА_1 , будучи особою, позбавленою права керування транспортним засобом, керував транспортним засобом NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , були в межах компетенції та вимог закону під час винесення постанови серії ЕНА № 4056254 від 12.02.2025.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ОСОБА_1 обґрунтовано та на законних підставах притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП. Підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду справи надано не було. Відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням вимог, передбачених ч.2 ст.2 КАС України.
Що стосується неузгодженості висновків суду з відеозаписами, наданими відповідачем, на що вказує позивач, то колегія суддів ураховує, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце і підстави для скасування постанови серії ЕНА № 4056254 від 12.02.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відсутні.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не є такими, що свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Основ`янського районного суду міста Харкова від 11.06.2025 у справі № 646/2985/25  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	С.П. Жигилій    О.В. Присяжнюк