ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року	Львів	Справа № 140/542/25 пров. № А/857/22325/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові   апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року про закриття провадження у справі № 140/542/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
місце ухвалення судового рішення  	м.Луцьк	
суддя у І інстанції	Ксензюк А.Я.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі № 140/542/25 задоволено клопотання Військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження.
Закрито провадження в адміністративній справі №140/542/25  за позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України   про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Не погоджуючись з обумовленою ухвалою суду першої інстанції позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її  скасувати  та  ухвалити постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.  В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для закриття провадження, позаяк адміністративний позов у даній справі не є тотожним позову, який розглядався у справі № 140/5210/24, оскільки предмет та підстави звернення позивача до суду є різними, що проігноровано судом першої інстанції.
Відповідач   подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити обумовлену ухвалу суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. 
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач та позивач повідомлені  шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. 
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції та  позивач і відповідач  не заявили  клопотання про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п. 1 ч.1 ст.311 КАС України, вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час є таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими ж самими сторонами, про той саме предмет і з тих самих підстав.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 (далі – позивач), звернувся до Волинського окружного адміністративного суду (далі – суд першої інстанції) з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідач подав   клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку тим, що позивач 15.05.2024 вже звертався з аналогічним позовом в суд та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.07.2024 у справі №140/5210/24  позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні з військової служби. Стягнуто з  відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 262798,54 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2025 у справі №140/5210/24  апеляційну скаргу  відповідача залишено без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі №  140/5210/24  - без змін.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Згідно з частиною другою статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Із змісту позовної заяви убачається, що позивач у даній справі  звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України   про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.02.2020 по 20.12.2024 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19.07.2022), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100; зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.02.2020 по 20.12.2024 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19.07.2022), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100.
Предметом спору у даній справі  є питання виплати середнього заробітку по грошовому забезпеченню виплаченому на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року у справі № 140/5211/24, а саме 20.12.2024 року в розмірі 44 577,42 грн.
Також  судом встановлено, що відповідно до КП "Діловодство спеціалізованого суду" Волинського окружного адміністративного суду, рішенням від 30.07.2024 в адміністративній справі №140/5210/24 (яке набрало законної сили)  визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні з військової служби.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 262798,54 грн (двісті шістдесят дві тисячі сімсот дев`яносто вісім грн 54 коп.) без урахування податків та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Зі змісту вказаного судового рішення у справі №140/5210/24 вбачається, що ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 ), з позовом у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 603589,93 грн;
зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 603589,93 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 ; відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 07.02.2020 №70-ос ОСОБА_1 звільнено, виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. Проте при звільненні позивачу протиправно не було виплачено належне йому грошове забезпечення, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду.
Так, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2022 у справі №140/6711/22 відповідачем виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні 31.03.2023 у розмірі 47008,73 грн.
На виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 та 11.09.2023 у справі № 140/18128/23 відповідачем було здійснено перерахунок грошового забезпечення 08.02.2024 у розмірі 14472,21 грн.
На виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі №140/6869/21, від 10.11.2023 у справі №140/6709/22 відповідачем виплачено індексацію грошового забезпечення частково 15.06.2022 у розмірі 64000,24 грн та в повному обсязі 19.04.2024 у розмірі 99104,58 грн.
На думку позивача, відповідач вчиняв умисні дії на невиплату позивачу належного грошового забезпечення (заробітної плати) при звільненні, а фактичний розрахунок зі всіх належних при звільненні коштів здійснив лише 19.04.2024.
Отож, як стверджує позивач предметом спору у справі № 140/5210/24 було вирішення питання виплати позивачу середнього заробітку по грошовому забезпеченню виплаченого на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року у справі № 140/6709/22 в розмірі 99104,58 грн.
З урахуванням викладеного адміністративний позов у даній справі не є тотожним позову, який розглядався у справі № 140/5210/24, оскільки предмет та підстави звернення позивача до суду є різними, що проігноровано судом першої інстанції.
Як наслідок   висновки суду першої інстанції про наявність  підстав, визначених   пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України  для закриття провадження є передчасними, позаяк   предмет та підстави звернення позивача до суду у цій справі та справі  №140/5210/24 є різними, що виключає можливість закриття провадження.
Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржувана ухвала  не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак  апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а  ухвалу  суду,  яка перешкоджає подальшому провадженню у цій справі скасувати   та  направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року про закриття провадження у справі № 140/542/25 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос