УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 червня 2025 року
м. Київ
 
справа № 638/18470/24
провадження № 61-6818ск25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянувши касаційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно нарахованих грошових коштів у вигляді державної соціальної допомоги дитині померлого годувальника,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 30 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (далі ? Управління) відмовлено.
05 лютого 2025 року Управлінням до суду апеляційної інстанції подано апеляційну скаргу.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 березня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху для сплати судового збору у сумі 4 542,00 грн та надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням більш поважних причин пропуску строку.
На виконання ухвали суду 10 березня 2025 року скаржником надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 4 026,00 грн.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 березня 2025 року апеляційну скаргу Управління залишено без руху для доплати судового збору у сумі 516,00 грн та надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням поважних причин пропуску строку.
Копію вказаної ухвали скаржником отримано 18 березня 2025 року в електронному кабінеті.
Станом на 25 квітня 2025 року вимоги ухвали від 17 березня 2025 року не виконані.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року відмовлено Управлінню у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що 30 грудня 2024 року судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення, повний текст рішення виготовлений 03 січня 2025 року, копію оскаржуваного рішення Управління отримало 03 січня 2025 року в електронному кабінеті, але з апеляційною скаргою звернулося 05 лютого 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Копію ухвали від 17 березня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху отримано заявником 18 березня 2025 року в електронному кабінеті. Увизначений в ухвалах строк скаржник не подав до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку. Також скаржник не звертався до суду з клопотанням про продовження строку для усунення недоліків щодо подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження. Отже, вказані в ухвалах Харківського апеляційного суду від 06 березня 2025 та 17 березня 2025 року недоліки у визначений судом строк не усунуто. Оскільки апеляційна скарга подана після закінчення установлених законом строків, а скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, то у відкритті апеляційного провадження належить відмовити.
26 травня 2025 року Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради подало до Верховного Суду касаційну скаргу.
Касаційна скарга мотивована тим, що копія рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 30 грудня 2024 року надійшла до електронного кабінету Управління за допомогою ЄСІТС «Електронний суд» 06 січня 2025 року. В зв`язку з цим Управління просило поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 30 грудня 2024 року у межах 30-денного терміну з дня одержання повного тексту оскарженого рішення. Щодо сплати судового збору у меншому розмірі - це пов`язано з особливостями фінансування управління. Кошти на доплату судового збору були замовлені та будуть сплачені у разі спрямування даної справи до Харківського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги. Тому ухвала апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до Харківського апеляційного суду для подальшого розгляду. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів. 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).
У частині другій стаття 127ЦПК України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановахВерховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 592/6701/19 зазначено, що «суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження 
№ 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».
Апеляційний суд встановив, що 30 грудня 2024 року судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення, повний текст рішення виготовлений 03 січня 2025 року, тобто останнім днем на подання апеляційної скарги є 03 лютого 2025 року. Копію оскаржуваного рішення Управління отримало 03 січня 2025 року в електронному кабінеті, але з апеляційною скаргою звернулося 05 лютого 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Копію ухвали від 17 березня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху отримано заявником 18 березня 2025 року, тому останнім днем строку на усунення недоліків апеляційної скарги є 28 березня 2025 року. Заявник у визначений в ухвалі строк не подав до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку, також не звертався до суду з клопотанням про продовження строку для усунення недоліків щодо подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.
ОскількиУправління подало апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження та поза межами тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, у строк, визначений судом, не подало заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та не просило його продовжити, апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження відповідно до закону.
Встановивши, що вказані заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали суду апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Керуючись статтями 390, 392, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року у справі №  638/18470/24.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                      Є. В. Краснощоков
 
                                                                                               Д. А. Гудима
 
П. І. Пархоменко