П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
22 серпня 2025 року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 361/7488/23
Провадження № 22-ц/824/8980/2025
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                    судді-доповідача Стрижеуса А. М., 
                                    суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,
                                    
сторони:           позивач        Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»
відповідач   ОСОБА_1 
                                               
розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 13 липня 2010 року у розмірі - 33 657 грн. 74 коп. станом на 01 серпня 2023 року, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі - 27 616 грн. 63 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі - 6 041 грн. 11 коп., а також стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі - 2 684 грн. 00 коп.
Позов мотивований тим, що 13 липня 2010 року ОСОБА_1 підписав Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. 
Для користування картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 39 000 грн. 00 коп. Щодо встановлення і зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг на підставі яких, відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та інших витрат, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав, тому станом на 01 серпня 2023 року у нього утворилася заборгованість перед банком у розмірі - 33 657 грн. 74 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі - 27 616 грн. 63 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі - 6 041 грн. 11 коп. З підстав стягнення кредитної заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом.
 Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2024 року позов  задоволено.
Стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 13 липня 2010 року у розмірі - 33 657 (тридцять три тисячі шістсот п`ятдесят сім) грн. 74 коп., а також судовий збір у розмірі - 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.
 Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять в собі доказів повідомлення ОСОБА_1 банківської установи про здійснення несанкціонованих операцій та/або списання коштів без його згоди. 
З вимогами про відновлення залишку коштів на рахунку до виконання несанкціонованих операцій відповідач до банку та суду не звертався. Як вбачається з виписки по рахунку 12 березня 2022 року здійснено операцію щодо переказу зі своєї картки №  НОМЕР_1 коштів, а саме у розмірі - 26 261 грн. 24 коп. 
Після списання коштів 12 травня 2022 року рух по карті №  НОМЕР_1 здійснювався.
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права та суд неповно з`ясував та встановив обставини справи, просив скасувати рішення суду та нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутня ухвала про відмову у задоволенні клопотання про долучення третьої особи яка не заявляє самостійних вимог.
            Вказує, що рішення суду датоване 06 листопада 2024 року, разом з тим суд першої інстанції посилається на відповідь на відзив яку було направлено позивачем та зареєстровано 16 листопада тобто після проголошення рішення.
Зазначає, що 12 травня 2022 року в період часу з 17:58 год. до 18:06 год., невідома йому особа, здійснила несанкціоноване зняття коштів з його рахунку, а тому вказані кошти з його рахунку були викрадені незаконним шляхом, про вказане він дізнався 19 травня 2022 року коли прибув до відділення банку для розблокування карткового рахунку.
Також вказує, що факт незаконного списання підтверджується його зверненням до національної поліції, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12022244160000149.
Вказує, що факт його звернення до банку підтверджується скріншотом переписки з банком 23 червня 2024 року.
04 квітня 2025 року листом Київського апеляційного суду матеріали справи №361/7488/23 були витребувані з Броварського міськрайонного суду Київської області.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2025 року справу було призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
            Процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалась.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише 
у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Встановлено, що 13 липня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Анкета-заява містить особисті дані ОСОБА_1 .
Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанк. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.
19 травня 2022 року ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту за сімома різними типами кредитного продукту АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.14-17).
Відповідно до довідки ОСОБА_1 видано дев`ять фізичних карток та одну віртуальну: 17.01.2007 терміном дії 01/13 Карта «Універсальна», 13.01.2009 терміном дії 01/13 карта «Універсальна», 29.04.2009 термін дії 01/13 Карта «Універсальна», 23.06.2010 термін дії 01/13 Карта «Універсальна», 14.07.2010 термін дії 07/14 Карта «GOLD», 16.07.2014 термін дії 01/18 Карта «Універсальна GOLD», 25.07.2014 термін дії 07/18 Карта «Універсальна WORLD», 07.12.2017 термін дії 09/21 Карта «Універсальна GOLD», 19.05.2022 термін дії 03/24 Карта «Універсальна GOLD», 04.10.2021 термін дії 05/25 Віртуальна карта «Універсальна GOLD VISA».
Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 16 липня 2010 року встановлено кредитний ліміт 9 000 грн. 00 коп., 05 серпня 2010 року зменшено кредитний ліміт до 9 000 грн. 00 коп., 23 жовтня 2010 року збільшено кредитний ліміт до 11 000 грн. 00 коп., 04 квітня 2011 року збільшено кредитний ліміт до 14 000 грн. 00 коп., 28 липня 2011 року збільшено кредитний ліміт до 17 000 грн. 00 коп., 19 серпня 2011 року збільшено кредитний ліміт до 20 000 грн. 00 коп., 20 серпня 2011 року зменшено кредитний ліміт до 20 000 грн. 00 коп. 15 липня 2016 року збільшено кредитний ліміт до 24 000 грн. 00 коп., 04 жовтня 2017 року збільшено кредитний ліміт до 26 000 грн. 00 коп., 20 серпня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 28 000 грн. 00 коп., 18 лютого 2019 року збільшено кредитний ліміт до 34 000 грн. 00 коп., 23 січня 2020 року збільшено кредитний ліміт до 39 000 грн. 00 коп., 06 липня 2022 року зменшено кредитний ліміт до 28 377 грн. 67 коп., 15 липня 2022 року зменшено кредитний ліміт до 27 080 грн. 00 коп., 26 грудня 2022 року зменшено кредитний ліміт до 0 грн. 0 коп.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 13 липня 201 року станом на 01 серпня 2023 року борг ОСОБА_1 становить 33 657 грн. 74 коп., з яких заборгованість за кредитом - 27 616 грн. 63 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 6 041 грн. 11 коп. З розрахунку також вбачається, що за період з 01 грудня 2018 року по 01 червня 2023 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором внесено кошти у розмірі - 85 054 грн. 28 коп. за тілом кредиту, 3 909 грн. 96 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 3 343 грн. 25 коп. заборгованості по нарахованим відсоткам, та 3 313 грн. 56 коп. заборгованості по простроченим відсоткам.
З виписок за договором за період з 16 жовтня 2010 року по 01 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 активно користувався коштами, здійснював перекази з карток, оплачував послуги та товари.
Не визнаючи позовні вимоги про стягнення боргу, відповідач посилається на ту обставину, що 12 травня 2022 року невстановлена особа здійснила несанкціонований доступ до інформації, яка зберігається та обробляється в автоматизованій системі, чим ввела в оману вказану систему віддаленого доступу «WEB-банкингу» «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», видавши себе за ОСОБА_1 та у подальшому з віртуальної банківської картки № НОМЕР_1 , що належать ОСОБА_1 списала грошові кошти у загальній сумі - 26 261 грн. 24 коп.
З матеріалів справи вбачається, що Відділенням поліції № 1 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12022244160000149 за частиною першою статті 190 КК України, потерпілим у якій є ОСОБА_1 . У матеріалах справи міститься витяг з ЄРДР.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з?ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», та заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку до укладення договору і згоден з його умовами.
Підписана відповідачем анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату його народження, РНОКПП, таємне слово, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, розмір доходу.
В результаті досягнення домовленості між сторонами щодо надання кредиту відповідач отримав кредитну картку, яку активував за допомогою відповідного коду.
Як вбачається із виписки по особовому рахунку відповідача, доданого банком до позовної заяви, відповідач активно використовував кредитні кошти.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Як убачається з матеріалів справи, виписка по особовому рахунку надана на ім`я ОСОБА_1 містить інформацію щодо: його РНОКПП, паспортних даних, дати народження,  за яким договором надається (№ б/н) та за якими кредитними картками здійснювались операції.
Крім того, позивачем надано довідку про надання кредитної картки  відповідачу, яка за своїм номером є ідентичною до тої, що вказана у виписці по особовому рахунку (а.с. 17), а також довідку про зміни умов кредитування.
Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за якою обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, зокрема, з анкетою-заявою підписаною відповідачем, копією довідки про надання кредитної картки, довідкою про зміну умов кредитування, розрахунком заборгованості,  підтверджують отримання відповідачем кредитних карток, користування коштами, а також наявність заборгованості відповідача за виданим кредитом.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як зазначає позивач і не заперечує відповідач, договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором приєднання, публічна частина якого - Умови та Правила надання банківських послуг - встановлена банком та розміщена в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms.
Згідно з п. 1.1.2.1.12 Умов та Правил, які містяться на сайті відповідача https://privatbank.ua/terms, клієнт зобов`язується вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню.
В п.п. 1.1.2.1.13, 1.1.2.1.13.1, 1.1.2.1.14, 1.1.2.1.21 Умов та Правил зазначено, що клієнт зобов`язується: інформувати Банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, стікера PayPass, ПІНа, SIM-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні; у випадку оспорювання Держателем картки операцій, здійснених з використанням карток, стікеру PayPass або інформації, нанесеної на картці, Держатель картки зобов`язаний протягом тридцяти днів з моменту утримання грошових коштів з рахунка звернутися в Банк і заявити про операції, що оскаржуються, і про причини оскарження, подати письмову заяву (у разі якщо вирішення питання передбачає таку необхідність); у випадку якщо Держателю картки відомі факти про незаконне використання картки, Держатель картки зобов`язаний у триденний термін після усної заяви про втрату картки, стікера PayPass, ПІНа надати в Банк докладний виклад обставин втрати картки, стікера PayPass і/або ПІНа і відомі факти про їх незаконне використання; негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колл-центру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту, про втрату/викрадення карти, стікера PayPass, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками 3-х осіб).
Відповідно до п. 1.1.5.14. Умов та Правил, клієнт відповідає за всі операції в повному обсязі, здійснені в підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.
Пунктом 1.1.5.5. Умов та Правил передбачено, що банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхньою зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.
Таким чином з наведеного вбачається, що за умовами договору, укладеного відповідачем із АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач зобов`язаний повідомляти банк про викрадення картки, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками негайно.
Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин сьомої-дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (чинного на дату виникнення правовідносин), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначає, що він негайно звернувся до банку з проханням заблокувати рахунки, які були заблоковані в подальшому.
В той же час, матеріали справи не містять належних доказів своєчасного звернення відповідача до позивача, та повідомлення про здійснення шахрайських операцій за його карткою.
Відповідач не надає жодних доказів своєчасного повідомлення позивача. Натомість, згідно інформації наведеної позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, станом на 12 травня 2022 року відповідач не повідомляв банк про факт викрадення особистих речей.
А тому відповідачем порушені умови договору щодо повідомлення банку про викрадення кредитної картки, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками; по-друге, за приписами чинного законодавства до моменту повідомлення про втрату кредитної картки ризик збитків від здійснення несанкціонованих операцій несе саме відповідач.
Доводи відповідача про те, що операції здійснювала інша особа, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, а саме: обвинувальним вироком по справі.
Так, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З наведеної норми вбачається, що лише вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок.
А тому посилання скаржника на факт порушення кримінального провадження не є належним та допустимим доказом неправомірного заволодіння коштами відповідача третіми особами.
З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
            Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутня ухвала про відмову в задоволенні клопотання щодо залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, є безпідставними, оскільки у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено протокольною ухвалою.
Відповідно до ч. 5 ст. 259 ЦПК України, ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) та приєднуються до справи. Ухвали, постановлені без оформлення окремого документа, фіксуються у протоколі судового засідання. Суд має право оформити такі ухвали окремим документом після закінчення судового засідання.
Отже, наведена норма закону не є імперативною щодо обов`язкового письмового оформлення протокольної ухвали, а має диспозитивний характер, надаючи суду право самостійно вирішувати питання про необхідність складання окремого документа.
Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду датоване 06 листопада 2024 року, водночас суд першої інстанції посилається на відповідь на відзив, яку було направлено позивачем та зареєстровано 16 листопада 2024 року, тобто після проголошення рішення, є необґрунтованими з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що відповідь на відзив фактично була отримана судом першої інстанції 15 лютого 2024 року, що підтверджується відміткою канцелярії Броварського міськрайонного суду Київської області (вхідний № 7266 від 15 лютого 2024 року). Зазначене також підтверджується резолюцією судді «до справи 15 лютого 2024 року».
Отже, відповідь на відзив була приєднана до матеріалів справи ще 15 лютого 2024 року, тобто до ухвалення рішення від 06 листопада 2024 року. Таким чином, суд першої інстанції правомірно послався на зазначений документ у тексті свого рішення.
 Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2024 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2024 року- залишити без змін.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Суддя-доповідач                                                                  А. М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                    Л. Д. Поливач 
                                                                                  
О. І. Шкоріна