ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/9709/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області   
на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду   від 23.12.2024, (суддя суду першої Калашник Ю.В.), прийняте в прядку спрощеного провадження у м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/9709/24   за позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України  у Вінницькій області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області   про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,  
УСТАНОВИВ:
          18.10.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 
          визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 11.01.2023 №083950015710;
зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до її страхового стажу період роботи з 15.05.2001 по 31.10.2011 та заробітну плату за цей період згідно із архівною довідкою Архівної служби ПАТ "Гірничо-металургійна компанія "Норильський нікель" Заполярний філіал від 19.06.2019 №ЗФ-33-05-14/01-М-Д-3-1479, у зв`язку із чим, призначити їй пенсію з 17.12.2022.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням від 11.01.2023 №083950015710 позивачу відмовлено у зарахуванні до її стажу періодів роботи на території російської федерації з 15.05.2006 по 31.10.2011 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація відповідного фонду РФ про сплату страхових внесків за вказаний період, у зв`язку із чим, утворилась недостатність загального стажу у 30 років та у призначенні пенсії відмовлено. Позивач вважає рішення відповідача щодо відмови їй у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу та, відповідно, у призначенні пенсії таким, що суперечить чинному законодавству, та не відповідає критеріям правомірності дій і рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправним, оскільки неспроможні посилання відповідача, в якості обґрунтування правомірності своїх дій щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 15.05.2006 по 31.10.2011, на відсутність інформації від відповідного фонду рф про сплату страхових внесків за вказаний період безпідставні, оскільки в довідці Архівної служби ПАТ   “Гірничо-металургійна компанія “Норильський нікель” Заполярний філіал про заробітну плату з 2006 по 2011 від 19.06.2019 №ЗФ-33-05-14/01-М-Д-З-1479 міститься інформація про сплату внесків. Крім того, посилання відповідача на відсутність сплати страхових внесків як на підставу не зарахування до страхового стажу позивача суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі №688/947/17, згідно із якими несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.
          Запорізькій окружний адміністративний суд рішенням від 23.12.2024 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 11.01.2023 №083950015710. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 15.05.2006 по 31.10.2011 у ВАТ “Норильська гірнича компанія” Заполярний філіал та заробітну плату згідно з архівною довідкою ПАТ   “Гірничо-металургійна компанія “Норильський нікель” Заполярний філіал №ЗФ-33-05-14/01-М-Д-З-1479 від 19.06.2019, у зв`язку із чим, призначити пенсію за віком, з 17.12.2022.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до ст.1 Угоди СНД, зарахування до страхового стажу з 1 січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, у тому числі, періодів роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, здійснювалося за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилася трудова діяльність. Окрім того, відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків. Отже, спірний період роботи позивача з 15.05.2006 по 31.10.2011 на території РФ не є страховим стажем, оскільки відсутнє підтвердження сплати страхових внесків, і як наслідок, врахувати стаж та заробітну плату за даний період при розрахунку пенсії позивача не можливо. Окрім того, також відсутня можливість проведення перевірки достовірності поданих відомостей про сплату страхових внесків з органами Пенсійного фонду Російської Федерації.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
          Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.01.2023 позивач звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 11.01.2023 №083950015710 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений частиною 1 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, становить 29 років. Страховий стаж особи - 25 років 6 місяців 4 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , з 15.05.2006 по 31.10.2011, оскільки відсутня інформація від відповідного фонду рф про сплату страхових внесків за вказаний період, що передбачено підпунктом 2) п 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 17.12.2025.
          Не погодившись з рішенням відповідача ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в цій справі.
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої виходив з того, що відповідач безпідставно відмовив позивачеві в зарахуванні до стажу, а також зарахуванні заробітної плати періоду роботи в рф. 
          Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанії з огляду на наступне.
          Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За змістом частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до п. 1 статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
За розрахунком пенсійного органу на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії підтверджений страховий стаж позивача становить - 25 років 06 місяців 04 дні, про що також зазначено в оскаржуваному рішенні.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.
З трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 03.09.1980 вбачається, що остання у період з 15.05.2006 по 31.10.2011 працювала у ВАТ “Норильська гірнича компанія” Заполярний філіал (записи №№17-19).
Також позивачем надано Архівну довідку ПАТ “Гірничо-металургійна компанія “Норильський нікель” Заполярний філіал №ЗФ-33-05-14/01-М-Д-З-1479 від 19.06.2019 про заробітну плату за період з 15.05.2006 по 31.10.2011, в якій зазначено, що зі всіх сум включених у довідку здійснені відрахування в пенсійний фонд рф (а.с.13-14).
Згідно з ст.19 Закону України “Про міжнародні договори України” чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Приписами частини другою статті 4 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ “Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн” від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди “Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів” від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Отже, з аналізу наведеного вище слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення” постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.
Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Крім того, наявна в матеріалах справи трудова книжка (завірена її копія) позивача не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Щодо посилання відповідача на не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи, зокрема у зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування відомостей про сплату страхових внесків, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
У свою чергу, згідно з пунктом 1 статті 14 Закону страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці.
За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Відповідно до частини 16 статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
При цьому, на думку суду, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, у свою чергу, нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Таким чином позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а відтак, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 (провадження №К/9901/22935/18) та від 20.03.2019 у справі №688/947/17 (провадження №К/9901/35103/18).
Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 статті 1 Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії.
З огляду на викладене, слід визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії від 11.01.2023 №083950015710.
Як наслідок слід зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати період роботи з 15.05.2006 по 31.10.2011 у ВАТ “Норильська гірнича компанія” Заполярний філіал до страхового стажу ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, призначити пенсію за віком, починаючи з 17.12.2022.
Крім того, позивач просить суд зобов`язати відповідача зарахувати заробітну плату за період роботи з 15.05.2006 по 31.10.2011 у ВАТ “Норильська гірнича компанія” Заполярний філіал.
Так, відповідач зазначає, що заробітна плата за спірні періоди не врахована, оскільки позивач не надав доказів сплати страхових внесків за цей період до Пенсійного фонду російської федерації.
За приписами статті 40 Закону №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або у разі відсутності після 1 липня 2000 року 60 місяців страхового стажу, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Позивачем було надано до територіального органу пенсійного фонду Архівну довідку ПАТ “Гірничо-металургійна компанія “Норильський нікель” Заполярний філіал №ЗФ-33-05-14/01-М-Д-З-1479 від 19.06.2019 про заробітну плату у ВАТ “Норильська гірнича компанія” Заполярний філіал за період з 15.05.2006 по 31.10.2011 (а.с.13-14).
Суд першої інстанції правильно вказав, що у зазначеній довідці міститься посилання на те, що зі всіх сум включених у довідку здійснені відрахування в пенсійний фонд рф.
Водночас як вище зазначено, позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а відтак, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для відмови позивачу у зарахуванні заробітну плату за період роботи з 15.05.2006 по 31.10.2011 у ВАТ   “Норильська гірнича компанія” Заполярний філіал на підставі Архівної довідки ПАТ   “Гірничо-металургійна компанія “Норильський нікель” Заполярний філіал №ЗФ-33-05-14/01-М-Д-З-1479 від 19.06.2019.
          Крім того, суд зазначає, що посилання відповідача на те, що неможливо провести перевірку правомірності видачі первинних документів, наданих для призначення пенсії, є необґрунтованими, адже неможливість проведення перевірки через військову агресію рф проти України не повинна мати наслідком позбавлення позивача на належне пенсійне забезпечення. 
          Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
          З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду – відсутні. 
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій   області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 в адміністративній справі №280/9709/24 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш