ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/1920/24	Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О. 	
Провадження № 22-ц/817/633/25 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 
секретар - Гичко К.С. 
       з участю представника Тернопільської обласної         прокуратури - Куліковської Л.Б., представника          ОСОБА_1 - адвоката Суп         М.Б. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 березня 2025 року, ухвалене суддею Содоморою Р.О. у цивільній справі за позовом Бучацької окружної прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 та Золотопотіцької селищної ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Бучацька окружна прокуратура в інтересах держави звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 та Золотопотіцької селищної ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером 6121286200:01:001:1510.
Позов обґрунтовано тим, що вказана земельна ділянка розташована в межах Регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Дністровський каньйон» та має особливий правовий режим охорони, оскільки належить до земель природно-заповідного фонду, які не підлягають приватизації та використанню для ведення селянського господарства.
Згідно зі ст. 83 ЗК України землі природно-заповідного фонду не можуть бути передані у приватну власність, оскільки вони вилучені з вільного обігу (землі з обмеженим обігом). Такі землі можуть використовуватись лише за цільовим призначенням і не підлягають відчуженню без спеціального погодження Кабінету Міністрів України, як вимагає законодавство. У даному випадку жодного погодження КМУ не було надано, про що свідчить офіційна відповідь КМУ від №21024/0/2-24.
На підставі рішення Золотопотіцької ради №1862 від 23.02.2022 року “Про затвердження проекту землеустрою” право власності на земельну ділянку площею 0, 5 га з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 для ведення особистого селянського господарства набув ОСОБА_1 .
Вказане рішення селищної ради було ухвалено з перевищенням повноважень, без належного врахування екологічного статусу ділянки та без належного аналізу правових наслідків її передачі у приватну власність.
Отже, орган місцевого самоврядування не мав права надавати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки та затверджувати проєкт землеустрою щодо землі, яка входить до складу природно-заповідного фонду, і не вжив заходів після виявлення порушень.
Прокуратура зверталася до селищної ради з листом №53-3152вих.-24 від 12.08.2024 щодо повернення ділянки, однак відповіді по суті не отримала, а жодних дій з боку громади не було вчинено.
На думку позивача, земельна ділянка використовується не за призначенням – зокрема, засіяна соєю, що є порушенням режиму природоохоронної зони та завдає шкоди екологічній системі. Це загрожує екологічній безпеці, суперечить режиму збереження природних територій та потребує негайного правового реагування.
Позивач вважав, що рішення Золотопотіцької селищної ради №1862 від 23.03.2022 року та всі подальші реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки є незаконними, а сам факт перебування такої ділянки у приватній власності ОСОБА_1 – недопустимим з огляду на її природоохоронний статус. 
Отже, Золотопотіцька селищна рада з порушенням закону передала спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулося порушення інтересів територіальної громади. Тому прокурор визначив Золотопотіцьку селищну раду одним із відповідачів і звернувся до суду як позивач.
Ураховуючи наведене, Бучацька окружна прокуратура просила суд усунути перешкоди власнику - Золотопотіцькій територіальній громаді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,5 га з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 шляхом:
- визнання незаконним та скасування рішення Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області №1862 від 23.02.2022 «Про затвердження проекту землеустрою» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 площею 0,5 га; 
- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 площею 0,5 га, припинивши право приватної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку; 
- визнання незаконною та скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 площею 0,5 га, виключивши відповідні відомості щодо земельної ділянки з Державного земельного кадастру, із одночасним припиненням усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень;                  -зобов`язання ОСОБА_1 повернути Золотопотіцькій територіальній громаді в особі Золотопотіцької селищної ради земельну ділянку природно-заповідного фонду площею 0,5 га з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510;
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 27.03.2025 року в задоволенні позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі Тернопільська обласна прокуратура в інтересах держави просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Скаржник вказує, що судом першої інстанції не враховано того, що спірна ділянка перебуває в межах регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон» (об`єкт природно-заповідного фонду), має особливий екологічний статус та відповідно до закону не могла бути передана у приватну власність. Золотопотіцька селищна рада повинна була відмовити в наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та відмовити у затвердженні проєкту землеустрою з огляду на невідповідність цього проєкту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (п. 15 ст. 123 ЗК України), а саме: ст. 20, ч. 4 ст. 83 ЗК України, ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонду України».
Тернопільська обласна прокуратура вважає, що оскарження рішення органу місцевого самоврядування є ефективним способом захисту, а висновок суду першої інстанції про неефективність обраного прокурором способу захисту в частині оскарження рішення Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області № 1862 від 23.02.2022 є помилковим та суперечить висновкам Верховного Суду.
Так, з огляду на особливості правового регулювання статусу земельних ділянок, які перебувають в межах території державного природного ландшафтного парку (регіонального ландшафтного парку) місцевого значення «Дністровський каньйон», та неможливість їх передання у приватну власність, позовна вимога про визнання незаконним і скасування рішення Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області № 1862 від 23.02.2022 «Про затвердження проекту землеустрою» щодо земельної ділянки із кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 площею 0,5 га відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного прокурором способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника, що також підтверджується висновком, висвітленим Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17.
Тернопільська обласна прокуратура зазначає, що спірна ділянка є землею з особливим правовим титулом і режимом, якими передбачено пріоритет державної та комунальної власності над приватною і неможливість вільного переходу таких земель до/між приватними власниками. Такі титул та режим, встановлені за прямою вказівкою закону, беззаперечно вказують на неможливість заволодіння цими землями приватними особами. Тож належним способом захисту у правовідносинах щодо їх повернення законним власникам є звернення із негаторним позовом, що також стверджується позицією, висвітленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.06.2023 року у справі № 554/10517/16-ц.        
Тому Бучацькою окружною прокуратурою подано позов в інтересах держави на підставі ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 152 ЗК України, і відповідно позовні вимоги сформульовано як усунення перешкод належному власнику у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою. У позовній заяві у розділі «обгрунтування підстав для повернення земельної ділянки та способу захисту» наявні посилання саме на ці норми права, а також викладено обґрунтування подання саме негаторного позову.
Натомість, судом першої інстанції вимоги прокурора розцінено як витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України та зазначено, що у таких спорах не вимагається визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Вказане, на думку прокуратури, призвело до неправильного вирішення справи.
Відмова у задоволенні позову з огляду на не притягнення до кримінальної чи іншої відповідальності службових осіб, причетних до надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 , не відповідає завданню здійснення цивільного судочинства та грубо порушує інтереси Золотопотіцької територіальної громади, на захист якої спрямовані позовні вимоги прокурора. 
Скаржник зазначає, що рішення суду про усунення перешкод територіальній громаді з боку ОСОБА_1 у користуванні землями державного природного ландшафтного парку (регіонального ландшафтного парку) місцевого значення «Дністровський каньйон» відповідатиме легітимній меті та дозволятиме її досягнути. Такий захід втручання у відповідне право є пропорційним цій меті, оскільки ОСОБА_1 , діючи розумно, не міг не перевірити місцезнаходження об`єкта, а отже, міг та мав пересвідчитися у тому, що спірна ділянка знаходиться у межах парку.
Втручання у право ОСОБА_1 на земельну ділянку, яку він у 2022 році отримав безоплатно, однак за добросовісної поведінки не міг отримати, не є для нього надмірним тягарем. 
Немає жодних підстав вважати, що перед тим, як отримати земельну ділянку, у нього були перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із вимогами законодавства та зробити висновки щодо режиму цієї ділянки.
Крім того, у даному випадку втручання у право приватної власності ОСОБА_1 на обмежено оборотоздатний об`єкт відповідає принципу законності втручання, має на меті «суспільний», «публічний інтерес» та такий захід є пропорційним, адже незважаючи на реєстрацію титульного права власності на землі природно - заповідного фонду за фізичною особою, право володіння у неї щодо таких земель фактично не виникло, а право власності територіальної громади на цю ділянку не припинилося і до ОСОБА_1 не перейшло, що свідчить про відсутність негативних наслідків у вигляді позбавлення права власності на об`єкт нерухомого майна.
Тому відмова у задоволенні позову у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем земельної ділянки та неможливості покладення на останнього негативних наслідків у вигляді фактичного позбавлення права власності на об`єкт нерухомого майна, оскільки це призведе до невиправданого втручання держави в право власності особи, є необґрунтованою.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Суп М.Б. просить апеляційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.
Адвокат Суп М.Б. зазначає, що Золотопотіцька селищна рада не є та не була власником або користувачем спірної земельної ділянки в розумінні статей 79-1, 125, 126 ЗК України, ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" як землі природно – заповідного фонду, так як у матеріалах справи відсутні докази формування спірної земельної ділянки площею 0,5 га з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 в державному земельному кадастрі, державної реєстрації земельної ділянки як об`єкта комунальної власності, категорія земель - землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення (пункт в частини 1 статті 19 ЗК України).
Таким чином, не можна говорити про юридичне порушення речового права (власності, користування) держави в особі Золотопотіцької селищної ради, як земельної ділянки природно-заповідного фонду, бо таке право у неї взагалі не виникло. Відтак вимога про захист права держави на земельну ділянку є безпідставною.
Позивач не надав суду належного доказу, що відповідач, використовуючи спірну земельну ділянку, чинить будь які перешкоди кому-небудь у користуванні суміжними земельними ділянками. У матеріалах справи відсутні докази, зокрема, рішення державного кадастрового реєстратора про відмову у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки з підстав знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, земельної ділянки відповідача або її частини.
Звертає увагу, що позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка коли-небудь набувала офіційного статусу земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, як і факту того, що держава Україна визнала та підтвердила факт набуття Золотопотіцькою селищною радою права комунальної власності на неї в категорії землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.
Тому доводи апеляційної скарги про те, що розташування земельної ділянки з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 в межах державного природного ландшафтного парку (регіонального ландшафтного парку) місцевого значення «Дністровський каньйон» свідчить про її віднесення з 29.11.1990 року (моменту створення парку) до земель природно-заповідного фонду, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Адвокат Суп М.Б. зазначає, що згідно наявного в матеріалах справи проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 спірна земельна ділянка площею 0,5 га проєктно відводилась у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення, угіддя –рілля, місце розташування — урочище «Під могилою», с. Сновидів Чортківський район Тернопільська область — цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства.
Доводи скаржника про те, що Золотопотіцька селищна рада повинна була відмовити в наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та затвердженні проекту землеустрою
і передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , з огляду на його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме ст. 20, ч.4 ст. 83 ЗК України та ст.7 Закону України «Про природно - заповідний фонд України», адвокат Суп М.Б. вважає неспроможними, як і доводи про неправомірність набуття права приватної власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку.
Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, загальною площею 0,5 га з кадастровим номером 6121286200:01:001510 для ведення особистого селянського господарства представник скаржника вважає таким, що повністю узгоджуються із матеріалами справи та ґрунтуються на вимогах закону
Узагальнюючи доводи відзиву, адвокат Суп М.Б. звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що на земельній ділянці загальною площею 0,5 га з кадастровим номером 6121286200:01:001510 для ведення особистого селянського господарства знаходяться об`єкти природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, а тому остання не може передаватись у приватну власність.
В судовому засіданні представник Тернопільської обласної прокуратури Куліковська Л.Б. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній. 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Суп М.Б. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 
Золотопотіцька селищна рада, яка була належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, тому колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без її участі.
Заслухавши пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Обставини справи.
Рішенням Золотопотіцької селищної ради від 25.11.2021 № 1391 надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 0,5 га для ведення особистого селянського господарства за адресою Тернопільська область, с. Сновидів, ур. «Під могилою».
23.02.2022 року Золотопотіцькою селищною радою Чортківського району Тернопільської області прийнято рішення № 1862 «Про затвердження проекту землеустрою», яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 на умовах надання у власність та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,5 га із кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 – для ведення особистого селянського господарства за адресою Тернопільська область, с. Сновидів, ур. «Під могилою».
Рішенням державного реєстратора сектору державної реєстрації Чортківської районної державної реєстрації від 14.09.2022, індексний номер 64790914, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказану вище земельну ділянку.
Рішенням Тернопільського облвиконкому від 30 серпня 1990 року №191 зі змінами, внесеними рішенням від 29 листопада 1990 року №273, створено регіональний ландшафтний парк «Дністровський каньйон» загальною площею 42 084 га, без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об”єктів у їх власників або користувачів.
Цим же рішенням (п.2) затверджено межі державного природного національного парку згідно схем і планів, погоджених із земле-лісокористувачами і виконкомами Борщівської, Бучацької, Заліщицької і Монастириської районних Рад народних депутатів.
Межі регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон» не встановлені в натурі.
Із листа Управління екології та природних ресурсів Тернопільської обласної військової адміністрації №05.1/1578 від 26.08.2024 року видно, що проєкт землеустрою з організації та встановлення меж регіонального ландшафтного (державного природного ландшафтного парку) «Дністровський каньйон» на погодження до управління не надходив. 
До встановлення в натурі меж регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон» його межі визначаються відповідно до проекту створення територій та об”єктів природно-заповідного фонду.
На запит Бучацької окружної прокуратури Управлінням екології та природних ресурсів Тернопільської обласної військової адміністрації згідно листа №05.1/727 від 23.04.2024 та додатків до нього надано схему Дністровського державного природного парку (регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон») та проєкт плану державного природного національного парку (регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон»), копії яких наявні у матеріалах цієї цивільної справи.
Земельна ділянка із кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 сформована за проєктом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 за межами населених пунктів с.Сновидів, урочище «Під могилою» Сновидівського старостинського округу Чортківського району Тернопільської області, та розташована у межах регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон», за межами прибережної захисної смуги р. Дністер, що підтверджується листом управління екології та природних ресурсів Тернопільської обласної військової адміністрації №05.3/217 від 09.02.2024 року, висновком експерта №35/36/24-2 від 18.09.2024 року за результатами проведення комплексної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою (проведеної на підстави постанови слідчого у межах кримінального провадження №42023212020000013 від 01.09.2023 року).
Крім цього, на виконання листа слідчого відділення ВП №2 (м.Бучач) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області від 13.06.2024 року № 53-2362ВИХ-24 та постанови про залучення спеціаліста від 12.06.2024 року, ФОП ОСОБА_2 , враховуючи надані картографічні матеріали, а саме проєкт плану державного природного національного парку «Дністровський каньйон» в межах Бучацького району, схему Дністровського державного природного парку, картосхему регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон», та дані отримані в ході здійсненого спільно зі слідчим огляду місця події 24.06.2024 року, проведено перенесення меж земельної ділянки в натуру на місцевості за кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 площею 0,5 га, здійснено накладення цієї земельної ділянки на межі Регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Дністровський каньйон» та встановлено, що вся земельна ділянка 6121286200:01:001:1510 перебуває в межах Регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Дністровський каньйон».
Листом від 26.11.2024 року №53-4576ВИХ-24 Бучацька окружна прокуратура керуючись ст.23 Закону України «Про прокуратуру» повідомила Золотопотіцьку селищну раду про те, що ними підготовлено та буде пред`явлено даний позов до суду.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (стаття 18 ЗК України).
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).
Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно зі статтею 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 ЗК України).
Відповідно до статті 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» № 2456-XII (далі - Закон № 2456-XII) до природно-заповідного фонду України належать природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва. Заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення. Залежно від походження, інших особливостей природних комплексів та об`єктів, що оголошуються заказниками чи пам`ятками природи, мети і необхідного режиму охорони: заказники поділяються на ландшафтні, лісові, ботанічні, загальнозоологічні, орнітологічні, ентомологічні, іхтіологічні, гідрологічні, загальногеологічні, палеонтологічні та карстово-спелеологічні; пам`ятки природи поділяються на комплексні, пралісові, ботанічні, зоологічні, гідрологічні та геологічні. Пам`ятки природи можуть розташовуватися на території інших об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно з частинами 2, 4 статті 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» регіональні ландшафтні парки, зони - буферна, антропогенних ландшафтів, регульованого заповідного режиму біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, включені до складу, але не надані національним природним паркам, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва можуть перебувати як у власності Українського народу, так і в інших формах власності, передбачених законодавством України. У разі зміни форм власності на землю, на якій знаходяться заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, землевласники зобов`язані забезпечувати режим їх охорони і збереження з відповідною перереєстрацією охоронного зобов`язання.
Згідно зі статтею 7 Закону № 2456-XII на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Відповідно до статті 9 Закону № 2456-XII території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.
Відповідно до частини п`ятої статті 53 Закону № 2456-XII території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.
У статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Згідно з п.п.«в» ч.4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до пункту г) частини першої статті 150 ЗК України до особливо цінних земель належать землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України (в редакції на час спірних правовідносин) при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.
Частиною 2 вказаної статті визначено, що віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо, зокрема земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу.
Абзацом 4 ч. 7 даної статті визначено, що зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, внаслідок яких земельні ділянки виводяться із складу таких категорій (крім зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення для розміщення на них лінійних об`єктів енергетичної інфраструктури), а також зміни цільового призначення земель, визначених пунктом "б" частини першої статті 150 цього Кодексу, здійснюються за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
Частиною 3, 15 ст. 123 ЗК України визначено, що відповідний орган місцевого самоврядування в межах його повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. 
Відмовляючи у задоволенні позову Бучацької окружної прокуратури в інтересах держави суд виходив з того, що: 
- вимога про визнання незаконним та скасування рішення Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області №1862 від 23.02.2022 «Про затвердження проекту землеустрою» щодо спірної земельної ділянки, не є ефективним способом захисту та така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння;
- ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, що презюмується, тому суд не вважав за можливе покладення на ОСОБА_1 негативних наслідків у вигляді фактичного позбавлення права власності на об`єкт нерухомого майна, оскільки це призведе до непропорційного втручання у право приватної власності з боку держави;
- ОСОБА_1 набув вказану земельну ділянку у приватну власність у зв`язку із діями Золотопотіцької селищної ради, які суперечать законодавству, однак на час розгляду даної справи не притягнуто до кримінальної чи іншої відповідальності службових осіб, причетних до надання у власність земельної ділянки ОСОБА_1 , як під час проведення процедури отримання у власність спірної землі, так і державної реєстрації ділянки.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується. 
Наявними у справі доказами підтверджується, що земельна ділянка з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 знаходиться в межах об`єкта природно — заповідного фонду місцевого значення - Регіонального ландшафтного парку «Дністровський каньйон», що унеможливлює перебування цієї земельної ділянки у приватній власності та у користуванні з цільовим призначенням — для ведення особистого селянського господарства.
Набуття відповідачем права приватної власності на спірну земельну ділянку відбулося після прийняття уповноваженим органом рішення про оголошення/створення території та об`єкта природно-заповідного фонду.
Системний аналіз положень законодавства дає підстави для висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі статтею 178 ЦК України належать до обмежено оборотоздатних об`єктів. 
Отже, землі природно-заповідного фонду є обмеженими в обороті, а тому не можуть перебувати у власності фізичних осіб, надаватись їм для інших цілей ніж ті, що визначені ст. 9 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України». 
Крім того, надаючи у власність ОСОБА_1 спірну земельну ділянку та затверджуючи проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орган місцевого самоврядування всупереч вимогам ст. 20 ЗК України змінив цільове призначення землі, яка входить до складу території об`єкта природно — заповідного фонду.
Так, земельна ділянка з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 на момент її відведення перебувала у комунальній власності та відносилася до земель природно — заповідного фонду однак, спірну земельну ділянку відведено у приватну власність всупереч порядку зміни цільового призначення із земель природно — заповідного фонду на землі сільськогосподарського призначення, оскільки рішень про зміну цільового призначення земельної ділянки та її відведення у приватну власність уповноваженими органами не приймалося, як і не погоджувався проєкт землеустрою.
Зокрема, Секретаріатом Кабінету Міністрів України надано відповідь на запит Бучацької окружної прокуратури, у якому зазначено, що Кабінет Міністрів України рішень щодо передачі у приватну власність, вилучення і зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, а також щодо зміни меж регіонального ландшафтного парку місцевого значення “Дністровський каньйон” та передачі, вилучення і зміни цільового призначення його земельних ділянок не приймалося.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року (справа №910/2323/18), незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно — заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно — заповідного фонду є незмінним. 
У постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16 викладені висновки про те, що правовий режим відповідної земельної ділянки пов`язаний із фактом знаходження на ній об`єкта, який охороняється законом та має особливий статус. Неприйняття рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим.
Незважаючи на те, що згідно з даними Державного земельного кадастру цільовим призначенням спірної земельної ділянки є ведення особистого селянського господарства, статус цієї ділянки першочергово визначається розташуванням на ній об`єкта природно-заповідного фонду, і спеціальним режимом такої території.
Колегія суддів вважає, що порушення інтересів територіальної громади відбулося унаслідок прийняття органом місцевого самоврядування, який є одним із співвідповідачів, незаконного рішення, тому Бучацька окружна прокуратура має право на звернення із даним позовом у справі як самостійний позивач в інтересах держави, які виражаються в інтересах частини Українського народу — членів територіальної громади, яка є власником спірної земельної ділянки.
Доводи представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Суп М.Б. про те, що надання у власність відповідачу спірної земельної ділянки не суперечить вимогам п.п.«в» ч.4 ст. 83 ЗК України, оскільки на цій земельній ділянці немає жодних об”єктів природно-заповідного фонду, колегія суддів оцінює критично, так як відповідно до ст. 3 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” до природно-заповідного фонду України належать природні території та об”єкти — природні заповідники, регіональні ландшафтні парки.
Щодо способу захисту порушеного права.        
Відповідно до пунктів 7.29, 7.30. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц, у разі зайняття земельної ділянки природно - заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов. У цих випадках слід усувати перешкоди у користуванні відповідною земельною ділянкою (стаття 391 ЦК України) шляхом її повернення власникові, а не витребовувати із незаконного володіння останнього набувача (статті 387, 388 ЦК України).
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2024 року в справі № 927/1206/21 виснувано, що власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №923/466/17 зазначено, що відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. На підставі оскаржуваного рішення селищної ради було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, отже вимоги про визнання оспорюваного рішення недійсним як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав можуть бути предметом розгляду в господарських судах.
З огляду на особливості правового регулювання статусу земельних ділянок, які перебувають в межах території державного природного ландшафтного парку (регіонального ландшафтного парку) місцевого значення «Дністровський каньйон», та неможливість їх передання у приватну власність, колегія суддів вважає, що вимога Бучацької окружної прокуратури про визнання незаконним і скасування рішення Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області № 1862 від 23.02.2022 «Про затвердження проекту землеустрою» щодо земельної ділянки із кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 площею 0,5 га відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного прокурором способу захисту порушеного права, тому підлягає до задоволення.
З огляду на викладене, посилання суду першої інстанції на приписи ст. 388 ЦК України (витребвання майна з чужого незаконного володіння), як належний спосіб захисту порушеного права та висновок суду про те, що у даному випадку не вимагається визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права, є необґрунтованим.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно усталеної практики Верховного Суду, із урахуванням обставин даної справи, поданий Бучацькою окружною прокуратурою саме негаторний позов на підставі ст 391 ЦК України та вимоги про усунення перешкод належному власнику у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою у даній справі є ефективним способом захисту.
Як видно з матеріалів справи, на даний час спірна земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_1 . Однак, як було установлено судом, вимоги закону унеможливлюють перебування цієї земельної ділянки у приватній власності, тому позовні вимоги Бучацької окружної прокуратури про: скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 площею 0,5 га, припинивши право приватної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку та зобов`язання ОСОБА_1 повернути Золотопотіцькій територіальній громаді в особі Золотопотіцької селищної ради вищевказану земельну ділянку природно-заповідного фонду також є обґрунтованими.
Скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку призведе до повернення спірного нерухомого майна у стан, що існував до реєстрації права власності за фізичною особою, що узгоджується із вимогами Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно”, тому дане твердження прокуратури є таким, що заслуговує на увагу.
Також, внесені до Державного земельного кадастру відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510, а саме віднесення її до земель сільськогосподарського призначення, не відповідає вимогам законодавства, оскільки на даній земельній ділянці розташований Регіональний ландшафтний парк “Дністровський каньйон”, що в силу вимог ст. ст. 43, 44 ЗК України свідчить про те, що дана ділянка є землею природно- заповідного фонду, тому вимоги прокуратури про визнання незаконним та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 площею 0,5 га, виключивши відповідні відомості щодо земельної ділянки з Державного земельного кадастру, із одночасним припиненням усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень також є обгрунтованими.
Задоволення вищевказаної вимоги є необхідним, оскільки без вжиття такого заходу в Державному земельному кадастрі буде зареєстрована ділянка з визначеними межами та поворотними точками, що в подальшому може позбавити можливості зареєструвати/сформувати нову земельну ділянку, оскільки буде накладення земельних ділянок.
Сам по собі факт непритягнення до кримінальної чи іншої відповідальності службових осіб, причетних до надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 за наявності встановлених у даній справі обставин щодо незаконного вибуття спірної землі, розташованої в межах земель природно - заповідного фонду, яка знаходиться на території Регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Дністровський каньйон», не є підставою для відмови у задоволенні позову, тому висновок суду з цього приводу колегія суддів вважає необґрунтованим.
Щодо добросовісності набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку та неможливості покладення на нього негативних наслідків у вигляді фактичного позбавлення права власності на об`єкт нерухомого майна, непропорційності втручання у право приватної власності з боку держави.
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право мирного володіння майном.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.         Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: 1) перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; 2) друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання
правомірним втручання у право на мирне володіння майном; 3) третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.
Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало заходів втручання у право мирного володіння майном.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого держава користується значною свободою (полем) розсуду.
Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. 
Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За правилами статей 4,5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до абзацу третього преамбули до Закону України «Про природно- заповідний фонд України», природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під
особливою охороною. Тому на землях природоохоронного та історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч. 3 ст. 13, ч. 7 ст. 41, ч. 1 ст. 50 Конституції України, ч. 3 ст. 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункти «а» і «б» частини першої статті 91, пункти «а» і «б» частини першої статті 96 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див.mutatismutandis постанови від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункт 127), від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц (пункт 90), від 14.11.2018 № 183/1617/16 (пункт 148), від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 53), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункт 9.75).
Як вірно було обґрунтовано Бучацькою окружною прокуратурою, контроль за використанням земельної ділянки на території об`єкта природно-заповідного фонду згідно з її цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для Золотопотіцької територіальної громади, оскільки зумовлює необхідність збереження земель в межах державного природного ландшафтного парку (регіонального ландшафтного парку) місцевого значення «Дністровський каньйон», який, став об`єктом природно-заповідного фонду до виникнення спірних правовідносин. Повернення Золотопотіцькій територіальній громаді земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням.
З огляду на вищевказане у втручанні держави у право мирного володіння ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства на території об`єкта природно-заповідного фонду є легітимна мета контролю за використанням цієї ділянки за дійсним цільовим призначенням згідно із загальними інтересами.
Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.
Право територіальної громади повернути земельні ділянки, які знаходяться під об`єктом природно-заповідного фонду, з огляду на доведену незаконність і безпідставність їх передання на користь фізичних осіб, передбачене у чинному законодавстві України, приписи якого та практика їхнього застосування щодо повернення таких ділянок є доступними, чіткими та
передбачуваними.
Враховуючи поведінку органу місцевого самоврядування та 
ОСОБА_1 щодо отримання у власність земельної ділянки на території об`єкта природно - заповідного фонду для ведення особистого селянського господарства, загальний інтерес у контролі за використанням цієї ділянки для гарантування безпечності довкілля, непогіршення екологічної ситуації, забезпечення правомірного, раціонального й ефективного користування земельною ділянкою у межах державного природного ландшафтного парку (регіонального ландшафтного парку) місцевого значення «Дністровський каньйон», суд першої інстанції повинен був встановити, чи переважає приватний інтерес ОСОБА_1 у збереженні ним контролю за цією ділянкою над інтересами суспільства.
Враховуючи час створення державного природного ландшафтного парку (регіонального ландшафтного парку) місцевого значення «Дністровський каньйон», наявності відкритої інформації про вказаний обєкт у мережі Інтернет, орган місцевого самоврядування та фізична особа не могли не знати про те, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах парку. В силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак земельної ділянки, проявивши розумну обачність, вони могли і повинні були знати про те, що ця ділянка розташована у державному природному ландшафтного парку (регіональному ландшафтному парку) місцевого значення «Дністровський каньйон», який з 1990 року є об`єктом природно- заповідного фонду.
Відтак, немає підстав вважати, що у спірній ситуації мали місце недобросовісні дії лише з боку органу місцевого самоврядування. 
Дане судове рішення на думку колегії суддів відповідатиме легітимній меті та дозволятиме її досягнути. Такий захід втручання у відповідне право є пропорційним цій меті, оскільки ОСОБА_1 , діючи розумно, не міг не перевірити місцезнаходження об`єкта, а отже, міг та мав пересвідчитися у тому, що спірна ділянка знаходиться у межах природного ландшафтного парку. 
За таких обставин втручання у право ОСОБА_1 на земельну ділянку, яку він за добросовісної поведінки не міг отримати, та отримав її безоплатно у 2022 році, не є для нього надмірним тягарем.
Повернення державі/територіальній громаді земельної ділянки природно- заповідного фонду, незаконно переданої у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, має легітимну мету збереження екосистеми України, захисту довкілля і реалізації екологічних прав громадян, а також контролю за використанням і розпорядженням майном відповідно до загальних інтересів, які полягають у тому, щоб таке використання та розпорядження відбувалося згідно з вимогами законодавства.
Вищевказане узгоджується із висновками, висвітленими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 року (справа № 554/10517/16-ц), тому відмова у задоволенні позову з тих підстав, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки та неможливості покладення на нього негативних наслідків у вигляді фактичного позбавлення права власності на об`єкт нерухомого майна, на думку колегії суддів, є необґрунтованою.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави підлягає до задоволення а рішення Бучацького районного суду від 27.03.2025 року — скасуванню, із постановленням нового судового рішення про задоволення позову Бучацької окружної прокуратури в інтересах держави у повному обсязі.
Керуючись приписами ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Зважаючи на те, що апеляційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове судове рішення про задоволення позову Бучацької окружної прокуратури в інтересах держави у повному обсязі, з Золотопотіцької селищної ради на користь Тернопільської обласної прокуратури слід стягнути 26646,40 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги (12112 грн. - за подання позовної заяви та 14534,40 грн. - за подання апеляційної скарги).
Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави - задовольнити.
Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 березня 2025 року — скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позов Бучацької окружної прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 та Золотопотіцької селищної ради, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 — задовольнити.
Усунути перешкоди Золотопотіцькій територіальній громаді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,5 га з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 шляхом:
- визнати незаконним та скасувати рішення Золотопотіцької селищної ради Чортківського району Тернопільської області № 1862 від 23.02.2022 «Про затвердження проекту землеустрою» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 площею 0,5 га;
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ) на земельну ділянку з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 площею 0,5 га, припинивши право приватної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2633381161060).
- визнати незаконним та скасувати в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510 площею 0,5 га, виключивши відповідні відомості щодо
земельної ділянки з Державного земельного кадастру, із одночасним припиненням усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень;
- зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 )
повернути Золотопотіцькій територіальній громаді в особі Золотопотіцької селищної ради земельну ділянку природно-заповідного фонду площею 0,5 га з кадастровим номером 6121286200:01:001:1510.
Стягнути з Золотопотіцької селищної ради (код ЄДРПОУ 04392735) на користь Тернопільської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910098) 26646,40 грн. (двадцять шість тисяч шістсот сорок шість гривень сорок копійок) судового збору сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 9 липня 2025 року.

Головуюча                                                        Хома М.В.

Судді                                                        Храпак Н.М.

                                                       Костів О.З.