ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6132/25 Справа № 209/8740/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юрченко  Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Макарова М.О., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, – 

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року до Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.06.2023 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у Південному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблено актовий запис № 163. 
Від цього шлюбу у сторін є малолітня донька – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач зазначала, що дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні.         
Сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які відповідач повинен сплачувати на утримання дружини до досягнення дитини трьох років. 
Позивач вказала, що відповідач за віком та станом здоров`я є повністю працездатною особою, має постійний заробіток, тому вимушена звернутись до суду з позовної заявою. 
       Враховуючи наведене, позивач просила стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову та досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. 

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

       В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

       У відзиві відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

       02.06.2025 року позивач надав заперечення на відзив відповідача.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з п. 1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
       Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку електронного листа.
Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

       Відповідно ч.ч.1,4 ст. 357 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач з 03.06.2023 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Південним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 163, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого повторно серії НОМЕР_1 . Дошлюбне прізвище відповідача - ОСОБА_6 (а.с.3).

       Від цього шлюбу у сторін народилася дитина, малолітня донька – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 02.11.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 598 (а.с.4), яка за ствердженнями представника позивача проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_3 .
       Судовим наказом Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.12.2024 року у справі № 209/8718/24 (провадження 2-н/209/5483/24), який набрав законної сили 25.12.2024 року, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19.11.2024 року.
       Із наданої відповідачем довідки № 5/24 від 20.08.2024 року, яка дійсна до 31.12.2025 року, ОСОБА_7 , є студентом 4 курсу групи МНТ-22-1ду факультету комп`ютерних технологій та енергетики Дніпровського державного технічного університету, денного відділення. Термін навчання – 30.09.2022 року - 30.06.2025 року.
       Відповідно до довідки про доходи № 6 від 17.02.2025 року, наданою Дніпровським державним технічним університетом, ОСОБА_2 дійсно навчається у Дніпровському державному технічному університеті, група: МНТ-22-1ду (студенти пільгової категорії), денна форма навчання; форма навчання – бюджет, займає посаду – студент; загальна сума доходу за період з 01.09.2024 року по 30.01.2025 року за винятком аліментів, становить 4920,60 грн.. Із довідки вбачається, що відповідач отримує стипендію у розмірі 1180,00 гривень в місяць.
       Таким чином, на утриманні відповідача знаходиться одна неповнолітня дитина, на утримання якої він сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини своїх доходів.
       Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела / суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору № НОМЕР_3 станом на 14.03.2025 року, за період з січня 2024 року по грудень 2024 року, підтверджуються отримання ОСОБА_2 доходу у вигляді стипендії.
       За ствердженнями представника позивача, ОСОБА_1 не працює, здійснює догляд за малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому має право на утримання від чоловіка (відповідача), який є батьком їхньої спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною трьох років.
       Належні докази спільного проживання позивача разом з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачем було додано до апеляційної скарги, а саме: копія довідки № 1-25/42 від 01 квітня 2025 року, видана ОСББ “Героїв АТО 7А”, згідно якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрована, але фактично проживає за адресою АДРЕСА_4 (а.с.65).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на утриманні у відповідача перебуває дитина, на утримання якої він сплачує аліменти відповідно до судового наказу у справі № 209/8718/24 від 25.12.2024 року, а будь-яких доказів, які-б свідчили про наявність в нього стабільного та високого заробітку, що дозволяв би утримувати дружину, остання суду не надала, враховуючи, що відповідач є студентом 4 курсу денної форми навчання та іншого доходу, крім отримання стипендії, він не отримує, надані відповідачем докази неможливості чоловіка надавати таке утримання позивачу не спростовані.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

       За спеціальною нормою ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. 
       Право на аліменти у дружини (чоловіка) виникає як у період шлюбу, так і після його розірвання, а також якщо шлюб не був офіційно зареєстрований. 
       Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. 
       Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.
       Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Як встановлено матеріалами справи, згідно протоколу судового засідання суду першої інстанції від 17.03.2025 року відповідач ОСОБА_2 частково визнав позов та зазначив, що згоден сплачувати 1/8 частину свого доходу в рахунок сплати аліментів на утримання дружини (а.с.50).

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

       Таким чином Верховний Суд у своїй практиці послідовно наголошує на тому, що суд вправі відмовити у прийнятті визнання позову виключно за наявності встановлених судом обставин, коли таке визнання суперечить закону (його чітко визначеній нормі), або коли таке визнання порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суди не вправі покласти в основу свого рішення факт визнання позову відповідачем, виключно за наявності обставини, коли таке визнання суперечить закону, або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, не дослідивши при цьому обставини справи.

Проте, суд першої інстанції не надав належної оцінки даній обставині.
       Натомість, суд першої інстанції, не врахувавши положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, за змістом якої відповідач може визнати позов на будь-якій стадії розгляду справи, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, зазначивши, що надані відповідачем докази неможливості чоловіка надавати утримання позивачу не спростовані.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що часткове визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та приходить висновку щодо часткового задоволення позову, яким стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову 20.11.2024 року та досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
       Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу змінив свою позицію, заперечуючи проти задоволення позову у повному обсязі.
       Проте, суд апеляційної інстанції вважає за потрібне зазначити наступне.
       Принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.
       Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

       Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

       Згідно ст. 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

       Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконанні обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

       Проте, змінюючи свою правову позицію відповідач належним чином не обґрунтував мотивів її зміни.
       Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами  для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
       Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача з дня подання позову до суду, тобто з 20.11.2024 року.
На підставі вимог ст. п.7 ч.1 ст. 264, ст. 430 ЦПК України колегія вважає за можливе допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць.
       У відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
       Згідно із ст. 141 ЦПК України  з відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 гривень. 
       Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку – задовольнити частково.
       Стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову 20.11.2024 року та досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
       У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
           Допустити негайне виконання рішення у межах сум платежів за один місяць.
       Стягнути з на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 гривень. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 липня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

І.А. Єлізаренко