УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/5239/24 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М. 
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Талько О.Б
суддів Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 285/5239/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Купця Леоніда Павловича, на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Коцюби О. М.,-

                                                      ВСТАНОВИВ:

               У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 19.02.2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Споживчий центр" був укладений кредитний договір № 19.02.2022-100005443 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до його умов ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачеві кредит у розмірі 10000 грн., строком на 42 днів. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 01.04.2022 року утворилася заборгованість у розмірі 14900 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10000 грн, за процентами у розмірі 4900 грн.
           Таким чином, просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 14900 грн.
            Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 лютого 2025 року позов задоволено.
        Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 19.02.2022-100005443 від 19.02.2022 року у розмірі 14900 00 грн.
          Вирішено питання про стягнення судових витрат.
        В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Купець Л.П., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині стягнення відсотків скасувати, в решті рішення залишити без змін.
      Зокрема, зазначає, що суд не звернув уваги на те, що в даному випадку слід керуватись вимогами Закону України «Про споживче кредитування», оскільки між ОСОБА_1 та товариством був укладений кредитний договір, на підставі чого був виданий паспорт споживчого кредиту.
          Зауважує, що на час подання позову у відповідності до Закону України від 22.11.2023 року за № 3498-ІХ до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» були внесені зміни, за якими передбачається, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.4 цієї статті, не може перевищувати 1 % .
               Договір був укладений 19.02.2022 року, але в даному випадку слід керуватись ч.1 ст. 58 Конституції України, яка передбачає, що закони України та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За таких обставин слід вважати, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 пом`якшується.
          Окрім того, ані в позовній заяві, ані в рішенні суду не зазначено, якими розрахунками слід керуватись в даному випадку.
            Звертає увагу суду на те, що відповідач не заперечує факту отримання ним споживчого кредиту в сумі 10000 грн. Проте, що стосується нарахованих відсотків в сумі 4900 грн., то ОСОБА_1 заперечує проти них, оскільки позов ґрунтується на принципах положень кредитного договору, а не споживчого договору. За таких обставин не було визначено характеру спірних правовідносин, а тому і позов в цій частині не підлягає задоволенню.
             Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
               З матеріалів справи вбачається, що 19.02.2022 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 19.02.2022-100005443 шляхом підписання Заявки та пропозиції про укладання кредитного договору (оферти), що є невід`ємними частинами цього Договору.
               Відповідно до його умов ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачеві кредит у розмірі 10000 грн., зі сплатою відсотків, строком на 42 календарні дні.
               Пропозиція, Заявка, Паспорт споживчого кредиту були підписані ОСОБА_1 одноразовими ідентифікаторами та власноручним електронним підписом.
           Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача заборгованість зі сплати тіла кредиту у розмірі 10000 грн.
               Разом з тим, висновок суду про необхідність стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 4900 грн є помилковим.
       Так, ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
             Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 20 травня 2014 року №1275, дія цього Закону в частині звільнення від штрафних санкцій і пені та припинення нарахування процентів за користування кредитом поширюється на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
            Матеріали справи свідчать, що відповідач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .
               Згідно з положеннями ст. 1 Закону України « Про оборону України» особливий період – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнний дій.
               Указом в.о. Президента України « Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року, в Україні оголошена мобілізація, у зв`язку з чим з цього часу настав особливий період.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено військовий стан, який триває й досі.
             Отже, на час виникнення спірних правовідносин діяв особливий період, який триває й до теперішнього часу, й відповідач з часу укладення вказаного договору має право на зазначену пільгу та нарахування відсотків за користування кредитом є неправомірним.
           Таким чином, рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, - про стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача 10000 грн. заборгованості за вказаним кредитним договором. У задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 4900 грн. – відмовити.

       Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,

  УХВАЛИВ:

                  Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Купця Леоніда Павловича, задовольнити.
             Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
            Позов задовольнити частково.
            Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 19.02.2022-100005443 від 19.02.2022 року у розмірі 10000 грн.
             У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
           Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку

Головуюча Судді: