ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/2551/25	
                                                                                Суддя І інстанції – Серьогіна О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася  до суду з вищевказаним адміністративним позовом в якому, просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, пов`язані з реєстрацією у Державному земельному кадастрі, відомостей про земельну ділянку за кадастровим номером 1223757100:01:002:1723, яка розташована на території Миколаївської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру вчинити дії по скасуванню державної реєстрації земельної ділянки площею 16,965 га з кадастровим номером 1223757100:01:002:1723 у Державному земельному кадастрі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачці на  приватної власності належить земельна ділянка площею 5,266 га (в тому числі рілля 3,9924 га та кормові угіддя 1,2736 га), яка розташована на території Миколаївської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, для ведення товарного  сільськогосподарського виробництва. Позивач зазначає, що не може присвоїти кадастровий номер своїй земельній ділянці площею 1,2736 га та здійснити державну реєстрацію земельної ділянки, що, в свою чергу, порушує її право, як власника нерухомого майна, відтак, таке право підлягає захисту. На заяву позивача від 22.08.2024 року до інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_2 про організацію робіт з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), загальною площею 3,9924 га. позивачу було повідомлено листом інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_2 , що в межах земельної ділянки, площею 3,9924 га, яку передбачається зареєструвати (на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, виданого 19.05.1999 року), розташована інша земельна ділянка, з кадастровим номером 1223757100:01:002:1273. Перетин з ділянкою унеможливлює присвоєння кадастрового номеру в ДЗК. На підставі викладеного, 16.12.2024 представник позивача адвокат Васильцова О.М. звернулася із запитом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з проханням скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, однак останній надав письмову відповідь, оформлену листом №29-4-0.222-7142/2-24 від 24.12.2024 року, в якій зазначив, що на підставі ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює так реєстрацію у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Позивач вважає, що з метою захисту свої прав та законних інтересів залишається тільки скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала  апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове яким задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення Державного кадастрового реєстратора про відмову у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки для доказовості протиправних дій у даній справі не потрібно. Крім цього, не залежно від того в якій формі буде викладена відмова Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області як відповідь адвокату або позивачу, не змінюється суть спору, його предмет та підстави, а також позиція відповідача щодо відмови вирішити спірне питання. Вказує, що державна реєстрація земельної ділянки шляхом внесення до Державного земельного кадастру передбачених законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера є результатом реалізації органами Держгеокадастру належних їм контрольних функцій у сфері управлінської діяльності. Аналогічну позицію займає Верховний Суд у постанові від 11.03.2024 року у справі № 480/749/23. Відзначає, що у зв`язку із відсутністю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності/власника на земельну ділянку за кадастровим номером 1223757100:01:002:1723 (про що позовної заяви надавлася Інформаційна довідка №409312759), то спір про право відсутній. Отже, належним відповідачем у справі є орган Держгеокадастру.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування  судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга не підлягає   задоволенню з наступних підстав.  
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, за результатами поділу земельної ділянки 1223757100:01:002:1700 сформовано дві нові земельні ділянки:
- площею 4,3264 га, кадастровий номер 1223757100:01:002:1722 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- площею 16,965 га, кадастровий номер 1223757100:01:002:1723 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
ОСОБА_1 рішенням Миколаївської селищної ради народних депутатів №5-5/ХХІІІ від 25.03.1999 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,266 га., з них ділянка площею 3,9924 га та ділянка площею 1,2736 га, для товарного сільськогосподарського виробництва, на території Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 19.05.1999 року серії ДП № 304.
22.08.2024 року позивач звернулася до інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_2 із заявою щодо організації роботи з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), загальною площею 3,9924 га.
Але листом інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_2 позивачу було повідомлено, що в межах земельної ділянки, площею 3,9924 га, яку передбачається зареєструвати (на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, виданого 19.05.1999 року), розташована інша земельна ділянка, з кадастровим номером 1223757100:01:002:1273. Перетин з ділянкою унеможливлює присвоєння кадастрового номеру в ДЗК.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 23.01.2025 року №409312759 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1223757100:01:002:1723 не зареєстровано, відомості про власника відсутні.
За інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 23.01.2025 року земельна ділянка кадастровий номер 1223757100:01:002:1273 площею 16,965 га перебуває у приватній власності.
На підставі викладеного, 16.12.2024 року представник позивача адвокат Васильцова О.М. звернулася із запитом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з проханням скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.
Листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №29-4-0.222-7142/2-24 від 24.12.2024 року повідомлено наступне. За інформацією наданою відділом № 1 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області, державним актом на право приватної власності на землю серії ДП, зареєстрованим в книзі записів державних актів за № 304 від 19.05.1999 року, посвідчено право власності на земельну ділянку загальною площею 5,266 га (з них ділянка № 1 - 3,9924 га рілля та ділянка № 2 - 1,2736 га кормові угіддя) на території Миколаївської селищної ради Петриківського району за ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Інформація про наявність кадастрових номерів вище вказаних земельних ділянок відсутня. Формування інформації з Державного земельного кадастру здійснюється за допомогою програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру. У зв`язку з тим, що ідентифікатором земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є її кадастровий номер, здійснити пошук в програмному забезпеченні ведення Державного земельного кадастру за іншими даними не має технічної можливості. Враховуючи вищевикладене, підтвердити або спростувати інформацію, що земельна ділянка площею 1,2736 га, яка належить ОСОБА_1 , повністю співпадає із земельною ділянкою з кадастровим номером 1223757100:01:002:1723 не вбачається можливим. Земельна ділянка з кадастровим номером 1223757100:01:002:1723, відповідно до даних Державного земельного кадастру, не відноситься до ПАТ «Дніпровець». Відповідно до частини 10 статті 24 Закону України Про Державний земельний кадастр”, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. На сьогодні, чинним законодавством не визначено механізму встановлення вини заявника у нездійсненній державній реєстрації речового права на земельну ділянку протягом одного року.
Позивач вважаючи протиправними дії щодо відмови у скасуванні державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки, звернулася до суду з даним позовом.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року № 3613-VI (далі - Закон № 3613-VI) державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.
Приписами ст. 6 Закону № 3613-VI передбачено, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Статтею 16 Закону № 3613-VI встановлено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.
Згідно ст. 5 Закону №3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.
Відповідно до положень ст.79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі:
поділу або об`єднання земельних ділянок;
скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;
якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника.
Колегія суддів звертає увагу, що державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не є тотожним поняттю «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вжитому у пункті 1 статті 1 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Аналогічна позиція відображена у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №640/10412/21.
Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від №1051 від 17.10.2012 (далі - Порядок №1051).
За приписами ч. 10 статті 24 Закону №3613-VI державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:
поділу чи об`єднання земельних ділянок;
якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;
ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Вказаній нормі кореспондують положення пункту 114 Порядку №1051.
Таким чином, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки має на меті зокрема припинення існування земельної ділянки як об`єкту, речові права на який відсутні, і щодо якої не існує речових прав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 рішенням Миколаївської селищної ради народних депутатів №5-5/ХХІІІ від 25.03.1999 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,266 га., з них ділянка площею 3,9924 га та ділянка площею 1,2736 га, для товарного сільськогосподарського виробництва, на території Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 19.05.1999 року серії ДП № 304.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 23.01.2025 року №409312759 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1223757100:01:002:1723 не зареєстровано, відомості про власника відсутні.
За інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 23.01.2025 року земельна ділянка кадастровий номер 1223757100:01:002:1273 площею 16,965 га перебуває у приватній власності.
Водночас у спірних правовідносинах, відсутні зареєстровані речові права на земельну ділянку кадастровий номер 1223757100:01:002:1273, земельна ділянка позивачки 3,9924 га, державний акт серії ДП № 304 від 19.05.1999 року, знаходиться в межах ділянки площею 16,965 га, кадастровий номер 1223757100:01:002:1723,при цьому реєстрація вказаної  земельної ділянки із кадастровим номером 1223757100:01:002:1273 порушує право позивачки стосовно володіння, користування та розпорядження її земельною ділянкою 3,9924 га, державний акт серії ДП № 304 від 19.05.1999 року.
Враховуючи приписи ч. 10 статті 24 Закону №3613-VI, з метою захисту прав позивачки, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 16,965 га з кадастровим номером 1223757100:01:002:1723 у Державному земельному кадастрі. 
В той же час, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо реєстрації у Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку за кадастровим номером 1223757100:01:002:1723, адже матеріалами справи не підтверджено та позивачкою не доведено, що станом на час вчинення таких дій, підстави для реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 1223757100:01:002:1723 були відсутні.
Щодо відшкодування витрат на правничу  допомогу у розмірі 4000 грн. колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. 
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У ситуації, що розглядається, між адвокатом  Васильцовою Ольгою Миколаївною та   ОСОБА_1 було укладено договір на надання правничої допомоги № 70 від 07.09.2024 року. 
Пунктом 4.2. цього договору встановлено, що гонорар адвоката  складає  4000 грн.
Актом прийому-передачі виконаних робіт від 21 січня 2025 року  встановлено , що клієнт  оплачує адвокату кошти, в межах договору на загальну суму 4000 грн., за представництво у справі за заявою про скасування державної реєстрації земельної ділянки 1223757100:01:002:1723.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження реальності витрат на правову допомогу (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ тощо).
З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження надання правової допомоги  що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на правову допомогу у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.06.2022 № 380/3142/20, постанові Верховного Суду від 12.08.2023 № 380/7394/21.
Враховуючи те, що наданими документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає, що вимога щодо стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.
Виходячи з викладеного  апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , а рішення суду першої інстанції скасуванню  з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322 КАС України, колегія суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року – скасувати та прийняти нову постанову
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 16,965 га з кадастровим номером 1223757100:01:002:1723 у Державному земельному кадастрі.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі -1211,20 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 19 серпня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова