ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року	Львів	Справа № 380/14372/24 пров. № А/857/23992/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року (головуючий суддя: Кондратюк Ю.С., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 01.07.2024, через засоби поштового зв`язку, звернулась до суду з позовом, в якому просила: визнати протиправними дії та скасувати рішення № 053130010286 від 08.03.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови в призначенні позивачці пенсії за віком та зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 15.09.1981 по 18.01.1985 та з 14.04.1986 по 12.09.1989 згідно з записами в трудовій книжці від 11.08.1994, призначити пенсію з дати звернення. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що не погоджується з спірним рішенням, оскільки відповідачем до загального страхового стажу не було зараховано період з 15.09.1981 по 18.01.1985 та з 14.04.1986 по 12.09.1989 з підстави, що дата заповнення трудової книжки не відповідає періодам роботи. Вважає дії відповідача неправомірними, оскільки записи у трудовій книжці зроблено працівниками підприємства, де працювала позивачка, а відповідальність за ведення трудових книжок несе роботодавець. Тому, просить позов задовольнити повністю. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.03.2024 № 053130010286 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачці.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивачці періоди роботи з 15.09.1981 по 18.01.1985, з 14.04.1986 по 12.09.1989 та призначити з 01.03.2024 пенсію за віком відповідно до ч. 1  ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.
Стягнуто на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт вказує, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, при умові зарахування стажу роботи згідно інших документів, якими підтверджено записи трудової книжки. Водночас, позивачкою будь-яких інших документів для підтвердження спірного періоду суду надано не було. Крім того, вказує, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення або давати вказівки, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Такі дії є формою втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому позовна вимога зарахувати період роботи до страхового стажу та призначити пенсію за віком не підлягає задоволенню.   
Позивачкою відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
           Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
 Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
 Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що    ОСОБА_1 відповідно до довідки № 1302-5002858692 від 12.07.2023 взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .
Позивачка, 01.03.2024 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою та відповідними документами для призначення пенсії за віком.
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій прийняло рішення від 08.03.2024 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком. Рішення вмотивоване тим, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 15.09.1981 по 18.01.1985 та з 14.04.1986 по 12.09.1989, оскільки дата заповнення трудової книжки не відповідає періодам роботи.
Також повідомив позивачку, що для зарахування періоду роботи 15.09.1981 по 18.01.1985 та з 14.04.1986 по 12.09.1989 необхідно надати уточнюючі довідки про період роботи, видані згідно з первинними документами та відповідні довідки про реорганізацію.
Не погоджуючись з наведеним позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи повністю позов, суд першої інстанції виходив з того, що   дублікат трудової книжки позивачки містить усі необхідні записи та підтверджує стаж роботи. Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , відповідачем до суду не надано, внаслідок чого, останні безпідставно в повній мірі не взяті до уваги відповідачем при прийнятті рішення про відмову в перерахунку пенсії. Суд зазначив, що записи в дублікаті трудової книжки без номера від 11.08.1994 є достатніми та належними, такими що підтверджують трудову діяльність позивачки в періоди з 15.09.1981 по 18.01.1985 та з 14.04.1986 по 12.09.1989. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивачки, вказані в дублікаті її трудової книжки, мають бути зараховані до її страхового стажу.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає  Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV  (далі  Закон № 1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.
Відповідно до частини 1  статті 9 Закону № 1058-IV, в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія по віку.
Згідно з частиною 1  статті 26 Закону № 1058-IV  визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2  статті 24 Закону № 1058-IV).
Згідно з частиною 2  статті 24 Закону № 1058-IV  страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку  на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Положеннями частини 4  статті 24 Закону № 1058-IV  встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з положеннями  статті 48 Кодексу законів про працю України  визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до  статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637  основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, належним чином оформлені записи в трудовій книжці є підставою для врахування відповідних періодів роботи до загального трудового стажу особи, а у разі відсутності таких записів або їх неповноти трудовий стаж має встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Спірне рішення від 08.03.2024 обґрунтоване тим, що за наявними документами до страхового стажу позивачки не зараховані період з 15.09.1981 по 18.01.1985, з 14.04.1986 по 12.09.1989, оскільки дата заповнення трудової книжки не відповідає періодам роботи.
За змістом пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відтак, уточнюючі довідки подаються виключно у випадках, відсутності трудової книжки або відсутності необхідних записів у ній, наявності неправильних або неточних записів. В той же час, підставою для неврахування стажу стала саме дата видання дубліката трудової книжки позивачці. При цьому будь-яких зауважень з боку відповідачів щодо записів, зроблених у дублікаті трудової книжки немає.
Порядок ведення трудових книжок станом на дату видачі дублікату трудової книжки врегульований положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в МЮУ 17.08.1993 за № 110.
Відповідно до пунктів 5.1-5.3 вказаної  Інструкції № 58  особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника. У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджу
Відповідно до пунктів 2.11- 2.12 вказаної інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Отже, при заповнені як трудової книжки так і дублікату трудової книжки на першій сторінці в графі дата заповнення проставляється дата заповнення, актуальна саме на день заповнення відповідної трудової книжки або дубліката, оскільки після заповнення титульного аркушу трудової книжки записи в ній засвідчуються підписом особи, відповідальної за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому заповнювалася трудова книжка.
Долучений до матеріалів справи дублікат трудової книжки виданий позивачці Краматорським заводом «Енергомашспецсталь».
Дата заповнення - 11.08.1994 (день звернення позивачки за видачою дубліката трудової книжки), підпис особи, відповідальної за видачу трудової книжки та печатка підприємства проставлена станом на дату заповнення саме дубліката трудової книжки, тому відповідає вимогам чинного законодавства.
Таким чином, відповідач при винесенні спірного рішення не зазначив, а нормами чинного законодавства України не встановлений обов`язок підприємства-роботодавця зазначати в дублікаті трудової книжки в графі дата заповнення саме дату заповнення первинної трудової книжки, яку було втрачено працівником, крім того, такий підхід не є обґрунтованим, з огляду на те, що графа дата заповнення в сукупності з даними про підприємство та його відповідальну особу, яка підписує трудову книжку, має на меті зазначення даних щодо осіб які вносили відповідні записи саме у дублікат трудової книжки на момент його видачі.
У контексті оцінки спірних правовідносин суд враховує, що позивачці виготовлений дублікат трудової книжки, до якого внесені відомості про попередні періоди роботи позивачки.
Запис дублікату трудової книжки в частині періоду роботи позивачки з 15.09.1981 по 18.01.1985 та з 14.04.1986 по 12.09.1989 вчинений коректно, з них можна точно встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі якого зроблений відповідний запис.
Крім того, у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
          Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Відтак період роботи позивачки з 15.09.1981 по 18.01.1985 та з 14.04.1986 по 12.09.1989  підлягає зарахуванню до страхового стажу. Отже, оскільки період з 15.09.1981 по 18.01.1985 та з 14.04.1986 по 12.09.1989 повинен бути зарахований до страхового стажу позивачки, який становить більше 6 років та в сукупності становить більше 30 років. 
Таким чином, позивачка, досягнувши 60-річного віку та маючи достатній пільговий стаж, 01.03.2024 звернулася до територіального пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком, тобто позивачка вчинила всі необхідні для призначення пенсії дії та надала усі необхідні для цього документи.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача  у призначенні позивачці пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років є непропорційною заявленій легітимній меті, а тому її не можна вважати такою, що прийнята обґрунтовано, добросовісно та розсудливо. Відповідач, відмовляючи у призначенні позивачці пенсії за віком, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством, чим допустив протиправну бездіяльність.
Щодо доводів апелянта про втручання суду в дискреційні повноваження пенсійного органу, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
В постанові від 11.09.2018 у справі № 816/318/18 Верховний Суд зазначив, що втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити певні дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявника замість суб`єкта владних повноважень. Тобто, зобов`язання призначити позивачці пенсію не є втручанням суду в дискреційні повноваження пенсійного органу, а є обґрунтованим та ефективним способом захисту порушеного права позивачки, у випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.
Таким чином, апеляційна скарга не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року у справі № 380/14372/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін