ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 709/600/23		
Провадження № 22-ц/821/1574/25		
Категорія:  скарга на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом:  ОСОБА_1 ,
представник ОСОБА_1 : адвокат Жук Тетяна Олександрівна,
відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом:  ОСОБА_2 ,
третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_1  на ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 липня 2025   року(постановлену під головуванням судді Романової О.Г. в приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради, про поділ в натурі будинку та земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради про поділ в натурі будинку та земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності , -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради про поділ в натурі будинку та земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності.
У листопаді 2024 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради про поділ в натурі будинку та земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності.
Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 червня 2025 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради, про поділ в натурі будинку та земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності та позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради про поділ в натурі будинку та земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності – задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості часток у розмірі 3 238,00 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.

25 червня 2025 року до Чорнобаївського районного суду Черкаської області від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої останній просив стягнути із відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 51 461,12 грн, які складаються із витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 29 500,00 грн та витрат за проведення судової будівельно-технічної та судової земельно-технічної експертизи у розмірі 21 961,12 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 липня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача за первісним позовом про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заява про ухвалення додаткового рішення не містить жодних доводів та обгрунтувань неможливості подання доказів до закінчення судових дебатів у справі. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 липня 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи, що при вирішенні заяви суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми процесуального права, просить скасувати ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03.07.2025 та прийняти нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга, зокрема мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішенні його заяви про ухвалення додаткового рішення не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки не всі документи на підтвердження судових витрат позивача за первісним позовом існували на момент ухвалення судового рішення по суті справи.
Вказує, що у даній справі судові дебати не проводились, а акт приймання-передачі наданих послуг, який є детальним описом робіт, виконаних адвокатом було складено після прийняття рішення.
На думку скаржника, акт приймання-передачі наданих юридичних послуг з об`єктивної причини не міг бути поданий до суду до ухвалення рішення по справі, оскільки складений та підписаний сторонами вже після ухвалення рішення.
Вважає, що висновок суду про незазначення в заяві про ухвалення додаткового рішення поважних причин неподання до закінчення судових дебатів документів, які підтверджують судові витрати – не відповідає обставинам справи, оскільки та обставина, що акту приймання-передачі наданих юридичних послуг, який є одним із обов`язкових документів, що сторона має подати на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу – не існувало на момент ухвалення судового рішення у справі і є поважною причиною подання документів разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.
На думку скаржника, суд першої інстанції помилково застосував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21 і не застосував висновків Верховного Суду із постанов у справах із релевантними правовідносинами.

Відзив на апеляційну скаргу 

08 серпня 2025 року до Черкаського апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 – адвоката Льовкіна М.О. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 липня 2025 року, в якому адвокат Льовкін М.О. просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду – залишити без змін.
В обгрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначено, що посилання скаржника на акт приймання-передачі наданих юридичних послуг є недостатнім для прийняття рішення про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат і суд не може керуватися виключно одним актом.
Вважає, що лише договір про надання правничої допомоги у письмовій формі може бути тим документом, згідно з яким суд може встановити розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат на правничу допомогу.
З посиланням на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.02.2024 у справі № 910/9714/22, вважає, що витрати сторони скаржника на підготовку заяви про ухвалення додаткового рішення не підлягають відшкодуванню.
Щодо розміру витрат на послуги експерта у розмірі 21 961, 12 грн, зазначає, що на підтвердження вказаних витрат було подано лише квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1402/24 від 14.02.2024, при цьому, заявник не зазначає будь-яких поважних причин, які перешкоджали йому своєчасно подати докази понесення таких витрат.
Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений скаржником, не відповідає принципу розумності, не є співмірним зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягу робіт та витраченого часу.
Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду відповідає.
Згідно з частинами 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 134 ЦПК України встановлено правило, за яким разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до частини 1–3 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.
Верховний Суд у постанові від 05 червня 2024 року в справі № 372/1561/23 вказав на те, що вимога частини 8 статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Указані висновки узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19).
Відповідно до частини 1 статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві від 10 травня 2023 року ОСОБА_1 вказав, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції становить 25 000,00 – 30 000,00 грн (том 1, а.с. 1-3).
Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 червня 2025 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради, про поділ в натурі будинку та земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності та позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради про поділ в натурі будинку та земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності – задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості часток у розмірі 3 238,00 грн та вирішено питання розподілу судових витрат.
25 червня 2025 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та долучено докази понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, а саме: договір про надання правової допомоги від 26 квітня 2023 року, додаткову угоду до договору про надання правової/правничої допомоги від 17 травня 2023 року, договір про надання правничої допомоги від 25 листопада 2023 року, договір про надання правничої допомоги від 16 червня 2025 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 22 червня 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №1402/24 від 14.02.2024, квитанцію № 128869 від 30.05.2023, квитанцію № 128875 від 29 листопада 2023 року, квитанцію № 128881 від 25 червня 2024 року та квитанцію № 128886 від 22 червня 2025 року.
В заяві про ухвалення додаткового рішенні від 23 червня 2025 року не обґрунтовано поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу та витрат на оплату за проведення експертизи, до закінчення судових дебатів (ухвалення рішення по суті спору) у справі у суді першої інстанції, лише міститься посилання на виконання заявником вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
У постанові від 26 липня 2023 року у справі № 160/16902/20 (провадження № К/9901/24445/21) Верховний Суд вказав на те, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.
За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.
Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).
Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап – перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи – для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.
Проте, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.
Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23), на підставі системного тлумачення частини 8 статті 141 та частини 1 статті 246 ЦПК України з урахуванням принципу розумності, дійшов висновку що: у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності, суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Зазначена правова позиція застосована Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2024 року у справі № 344/12148/23, від 25 квітня 2024 року у справі № 752/22967/20, від 15 травня 2025 року у справі № 521/13630/20.
Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до встановлених судом фактичних обставин справи, ОСОБА_1 та його представником адвокатом Гриценко Л.О. до закінчення судових дебатів у справі (ухвалення рішення по суті спору) у суді першої інстанції не було подано докази, що підтверджують розмір понесених позивачем за первісним позовом судових витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Гриценко Л.О. та доказів, що підтверджують розмір понесених витрат на оплату за проведення експертизи і заява не містить відповідно до ч.1 ст. 246 ЦПК України обґрунтування поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів.
Крім того, відповідно до договору про надання правничої допомоги від 16 червня 2025 року, сторони узгодили гонорар адвоката за надання правової допомоги та форму оплати послуг адвоката: - підготовка до засідання та участь в одному засіданні, незалежно від його тривалості 1 500,00 грн; - складання процесуальних документів та інших заяв/звернень/клопотань, ознайомлення з матеріалами справи – погодинна форма оплати, згідно домовленості сторін, годинна робота адвоката коштує 1 000 грн; факт надання та отримання юридичних послуг (правничої допомоги), їх оплата підтверджується актом приймання-передачі наданих юридичних послуг, що підписується обома сторонами та квитанцією/квитанціями ( пп. 4-5 договору).
Акт приймання-передачі наданих послуг між адвокатом Гриценко Л.О. та ОСОБА_1 , складено 22 червня 2025 року (після ухвалення судового рішення), містить відомості про обсяг наданих послуг, дату надання послуг та обсяг витраченого часу адвоката , зокрема, вбачається, що адвокатом здійснювалась робота по наданню професійної правової допомоги у суді першої інстанції з 26.04.2023 по 15.06.2025, тобто до прийняття рішення у справі, що цілком свідчить про об`єктивну можливість подати такий акт прийняття-передачі наданих послуг до судових дебатів у даній справі.
Крім того, у акті вказано, що 22.06.2025 на підготовку заяви про ухвалення додаткового рішення, формування пакету документів для подання до суду адвокатом було витрачено 3 год та позивач здійснив доплату частини гонорару адвокату у розмірі 3 000,00 грн.
Проте, сплата послуг адвоката не є обов`язковою умовою для відшкодування понесених стороною витрат на правничу допомогу.
Також не підлягає до відшкодування як судові витрати, підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки такі витрати вважаються такими, що понесені для забезпечення власної позиції у справі, а не для представництва інтересів у суді ( додаткова постанова Верховного Суду від 21.05.2024 у справі № 924/564/22).
Із наведеного слідує, що Глиб М.А. або його представник цілком могли подати до суду усі докази щодо обсягу понесених витрат на професійну правничу допомогу до ухвалення рішення, а також докази на підтвердження оплати витрат за проведення експертизи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що сторона ОСОБА_1 без поважних причин не подала докази на підтвердження розміру понесених ним судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, тому у суду першої інстанції згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України не було підстав вирішувати питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позову. 
Доводи скаржника, що суд першої інстанції при вирішенні його заяви про ухвалення додаткового рішення не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки не всі документи на підтвердження судових витрат позивача за первісним позовом існували на момент ухвалення судового рішення по суті справи, відхиляються колегією суддів, оскільки у заяві про ухвалення додаткового рішення не міститься обгрунтування поважності не подання доказів (документів датованих 2023 року та 2024 року) до закінчення судових дебатів у справі, а акт приймання-передачі наданих послуг від 22.06.2025, на який посилається скаржник в апеляційній скарзі, не є достатньою підставою вирішення питання витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів зауважує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, зокрема і на підставі акту приймання-передачі наданих юридичних послуг.
Однак, як вбачається із матеріалів справи, договір про надання правової допомоги, додаткова угода та інші договори про надання правничої допомоги були подані до суду з порушенням встановлених строків, тому суд був позбавлений можливості їх дослідити, а акт, на який посилається скаржник в апеляційній скарзі, не містить інших доказів на підтвердження надання професійної правової допомоги після прийняття рішення по суті.
Колегія суддів зауважує, що стороною позивача за первісним позовом також із порушенням строків було подано квитанцію до прибуткового ордеру №1402/24 від 14.02.2024 на суму 21 961,12 грн. на оплату за проведення експертизи, після проголошення рішення суду та без зазначення у заяві обгрунтованості підстав не подання вказаних доказів до виходу суду до нарадчої кімнати, тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, зокрема і щодо оплати витрат за проведення експертизи. 
Не приймаються до уваги і посилання скаржника на те, що суд першої інстанції помилково застосував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21 і не застосував висновків Верховного Суду із постанов у справах із релевантними правовідносинами, як безпідставні. 
Так, у справі №285/5547/21 Верховний Суд врахував, що рішення суду першої інстанції було ухвалене 27.12.2022, при цьому позивач звернувся із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, до якої додав докази їх понесення, протягом п`яти днів після його ухвалення (03.01.2023). Докази були датовані за період з 09.12.2021 до 03.08.2022, тобто до моменту ухвалення рішення суду першої інстанції; погодився з позицією суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки її зміст не містив обґрунтування поважних причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі.
У даній справі, суд першої інстанції ухвалив рішення за результатами розгляду справи по суті 16 червня 2025 року, а докази понесення судових витрат у суді першої інстанції ОСОБА_1 подав 23 червня 2025 року, тобто після ухвалення рішення по суті і заява про ухвалення додаткового рішення не містить обгрунтувань поважних причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано врахував вказану позицію суду, оскільки обставини у вказаній справі та даній справі є подібними.
       Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, були предметом апеляційного перегляду, проте суттєвими не являються і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрат покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 липня 2025 року, судові витрати, зокрема витрати на правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 270, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від  03 липня 2025 рокупро відмову ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради, про поділ в натурі будинку та земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради про поділ в натурі будинку та земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                    О.В. Карпенко

Судді                          О.М. Новіков
                                                                       
                                                                       Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 29 серпня 2025 року/