01.08.25
22-ц/812/1392/25
Провадження № 22-ц/812/1392/25

П О С Т А Н О В А 
іменем України

29 липня 2025 року         м. Миколаїв
справа № 479/747/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів:      Кушнірової Т.Б., Самчишиної Н.В.,
із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,
за участі представника позивача Анфьорової К.С., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції 
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області, постановлену 10 червня 2025 року під головуванням судді Репушевської О.В. в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено того ж дня,
за заявою 
представника позивача  ОСОБА_2  – адвоката Анфьорової Катерини Сергіївни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 про визнання заповіту нікчемним,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог заяви
В грудні 2024 року ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_4  подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити відповідачам у справі №479/747/24 правонаступникам ОСОБА_5 використання спірної земельної ділянки за будь-яким призначенням.
Заяву мотивувала тим, що у провадженні суду перебуває цивільна справа №479/747/24 за позовом  ОСОБА_2  до  ОСОБА_5  про визнання заповіту ВАС №230086 від 05 грудня 2002 року ОСОБА_6 (батька ОСОБА_2 ) на користь ОСОБА_5 нікчемним. Предметом спірного заповіту є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальним розміром 2,665 га, кадастровий номер: 4823984200:03:000:1158, яка належала на праві приватної власності померлому ОСОБА_6 .. 
Посилаючись на те, що відповідач без законних на то підстав користується спірною земельною ділянкою для вирощування сільськогосподарської продукції, що може спричинити негативні наслідки її природного стану, зокрема знизити її врожайність або призвести до забруднення хімікатами, тому невжиття заходів забезпечення позову може призвести до унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушених прав і законних інтересів позивачки у разі задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2025 року заяву представника позивача  ОСОБА_2  – адвоката Анфьорової К.С. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1  про визнання заповіту нікчемним задоволено. Постановлено забезпечити позов у цивільній справі №479/747/24 шляхом заборони ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 використання спірної земельної ділянки (кадастровий номер 4823984200:03:000:1158) за будь-яким призначенням. 
Ухвала суду мотивована тим, що в разі задоволення позовних вимог, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність, необґрунтованість вказаного судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що на підтвердження підстав викладених в заяві, а саме, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 використовують земельну ділянку та якимось чином можуть спричинити негативні наслідки її природного стану, зокрема знизити її врожайність або призвести до забруднення хімікатами, представником позивачки не надано. В судовому засіданні, під час розгляду вищевказаної заяви, позивачка та її представник також ніяких доводів щодо обґрунтування заяви не зазначили.
Апелянт вважає, що заявником не подано відповідних доказів на підтвердження заяви, не вказані та не долучені докази, які підтверджують, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову, чи може призвести до ускладнення виконання рішення суду, не надано підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у зв`язку з чим не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову. 

Узагальнені доводи інших учасників справи
На вказану апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2  подала відзив, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що її заява про користування відповідачами спірною земельною ділянкою обґрунтована, оскільки відповідачі не заперечували про зворотне. 
Зазначає, що частина 1 статті 151 ЦПК України визначає, що забезпечення позову допускається лише з підстав, передбачених законом, і має на меті недопущення порушення прав особи. 
Мета позову про визнання заповіту на користь позивача зрозуміла та очевидна – це поновлення її порушених та оспорюваних прав, інтересів на користування спірною земельною ділянкою, яка належала її батькові на праві приватної власності, а зараз без законних на те підстав використовується відповідачами. Сам факт звернення до суду відповідача з апеляційною скаргою підтверджує наявність невідкладної заінтересованості у нього у продовженні використання земельною ділянкою. 
Цілком очевидно, що безконтрольне використання спірної земельної ділянки відповідачами, без законних на те підстав, тобто практично шляхом її самозахвату, унеможливлює реалізацію порушених прав позивача вже кілька років та створює реальну загрозу погіршенню її родючих якостей, знищенню або вилученню родючого шару ґрунту та як наслідок - втрату цінності спірної земельної ділянки або її цільового призначення. 
Якщо позивач помиляється, а відповідачі не використовують спірну земельну ділянку, яка їм не належить, їх інтереси ніяким чином не порушуються внаслідок заборони використання цієї земельної ділянки. 
Стверджує, що правові документи на право користування спірною земельною ділянкою у відповідачів відсутні.
Позивачка вважає, що судом винесене законне, обґрунтоване рішення, яке ґрунтується на врахуванні обставин справи, законних інтересів позивача та недопущенні порушення її прав у подальшому. 

2.Мотивувальна частина
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК України залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.
За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
При розгляді заяв про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, їх співмірність та чи невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист. При цьому суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
По суті забезпечення позову є встановленням судом тимчасових обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).
Таким чином, забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні ґарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.
Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Проте, ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову наведеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Звертаючись до суду з указаним позовом  ОСОБА_2  просила визнати нікчемним заповіт.  
Ухвала суду про наявність підстав для задоволення заяви представниці позивачки про забезпечення позову, обґрунтована виключно тим, що  з наявних у матеріалах справи документів вбачається доведеність факту наявності між сторонами спору.
Дійшовши  висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.
Судом першої інстанції залишено поза увагою, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. В ній не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість спричинення земельній ділянці (кадастровий номер 4823984200:03:000:1158) негативних наслідків її природного стану, зокрема знизити її врожайність або призвести до забруднення хімікатами.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц та від 21 листопада 2018 року у справі № 752/6255/18.
Отже, задовольняючи заяву представника позивача про забезпечення позовних вимог, суд першої інстанції не врахував вимог зазначених процесуальних норм та не обґрунтував припущення того, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у даній справі.
Ураховуючи, що при вирішенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанцій порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, оскаржувана ухвала відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Анфьорової К.С. про забезпечення позову.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд
                       
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення.
В задоволенні заяви представника позивача  ОСОБА_2  – адвоката Анфьорової Катерини Сергіївни, про забезпечення позову відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту. 
Головуючий	І.В. Лівінський	
  Судді	  Т.Б. Кушнірова   Н.В. Самчишина	

Повне судове рішення складено 01 серпня 2025 року.