КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 367/4143/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7404/2025
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
04 липня 2025 року                                                                                                 м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
 розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бондаря Антона Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2024 року у складі судді Горбачової Ю.В.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Ірпінська міська рада про відновлення меж земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
22 квітня 2024 року адвокат Кондратов М.І. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 367/5350/22 про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 106 645 грн.
 
Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2024 року заяву адвоката Кондратова М.І. в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000 грн. 
 
Не погодившись з указаним додатковим рішенням представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що відповідач у відзиві не зазначив, що попередній розрахунок судових витрат буде складати більше 100 000 грн, не надав його, а також не вказав причин неможливість такого надання.
 
Вказано, що жодного повідомлення з суду про подання заяви відповідачем стороною позивача отримано не було, також не було ухвали про відкриття провадження у справі за заявою про ухвалення додаткового рішення.
 
Крім того, звертає увагу на те, що по суті саме сторона відповідача була ініціатором ускладнення судового процесу.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кондратов М.І. в інтересах  ОСОБА_2 просив додаткове рішення районного суду залишити без змін.
 
Вказував, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки районним судом враховуючи норми закону та практику Верховного Суду обґрунтовано задоволено заяву частково на суму 20 000 грн. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
У відповідності до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам додаткове рішення суду першої інстанції відповідає.
 
Відповідно до 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
 
Відповідно до 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).
 
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
 
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи було долучено наступні докази:
договір про надання правової/правничої допомоги від 21 грудня 2022 року;
додаткову угоду № 1 до договору від 21 грудня 2022 року про надання правової/правничої допомоги; 
акт прийому-передачі наданих послуг (наданої правової/правничої допомоги) від 14 квітня 2024 року на суму 106 645 грн; 
рахунок-фактуру № 1/04/2024 від 14 квітня 2024 року на суму 106 645 грн.
 
Жодних заперечень щодо заявленої суми та її неспівмірності витратам вказано не було.
 
При цьому посилання на те, що жодного повідомлення з суду про подання заяви відповідачем отримано не було є безпідставними, оскільки на адресу ОСОБА_1 15 квітня 2024 року представником відповідачки направлялася копія заяви про ухвалення додаткового рішення, про що у справі містяться докази.
 
Критично оцінює колегія суддів також доводи про те, що позивачці не було направлено ухвалу про відкриття провадження за заявою, оскільки згідно з процесуальним законодавством, розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення не передбачає відкриття нового провадження у справі, а відбувається в рамках вже існуючого судового процесу.
 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційна інстанція вважає зазначити наступне.
 
Згідно із частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
 
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
 
Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.
 
Колегія суддів звертає увагу, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.
 
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
 
Крім того, стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
 
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17 та від 20 травня 2024 року у справі № 910/14588/21.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який оцінивши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з позивачки на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн, що відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірними з виконаною роботою у суді першої інстанції.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
З огляду на викладене,  доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі  положень ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права -  без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Бондаря Антона Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2024 року залишити без змін.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                               
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: