ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 червня 2025 року 	м.Дніпро	справа № 182/2306/24 2-а/0182/42/2025	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року                                        у справі № 182/2306/24 (2-а/0182/42/2025) (суддя Рунчева О.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1926619 від 16.04.2024 року, складену інспектором відділу поліції №3 (смт.Летичів) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Пасічником Олександром Станіславовичем, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн., та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову позивач зазначав, 16.04.2024 сідаючи за кермо він не був ознайомлений та взагалі не знав про існування постанови Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 19.03.2024, якою його позбавлено право керування транспортними засобами. Зазначав, що справа за ч.1 ст.130 КУпАП була розглянута за його відсутності, що підтверджується змістом постанови Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 19.03.2024 у справі №208/1111/24. Звертає увагу, що водійське посвідчення у нього не вилучалось.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено, скасовано оскаржену позивачем постанову та закрито провадження у справі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, скаржник просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 16 квітня 2024 року, керував транспортним засобом BMW730 LD, д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі М30 321-км Стрий-Ізварине, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, згідно постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.03.20214 року,(справа №208/1111/24), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП. Поліцейський після зупинки транспортного засобу позивача представився згідно з ч.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», потім згідно п. 1.ч.1 та ч.3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» повідомив про причину зупинки. Після чого попросив пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб. Однак, у позивача посвідчення на право керування транспортним засобом було відсутнє. Переконавшись, по внутрішній базі інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», а також згідно постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.03.2024 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строком на один рік, внаслідок зазначеного інспектор Пасічник О.С. перейшов до розгляду справи. Роз`яснив позивачеві його права, зазначені у ч. 1 ст. 268 КУпАП та ст. 36 Конституції України. Після з`ясування всіх фактичних даних, ним було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.
Представник позивача подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу третьої особи. У відзиві стверджує про безпідставність доводів скаржника, рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що інспектором постановою серії ЕНА № 1926619 від 16.04.2024 року на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20  400 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.
За фабулою постанови, 16.04.2024 о 16 год. 46 хв., в с.Бохни на автодорозі М30 321 км Стрий-Ізварне, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування, чим порушив пп. «а» п. 2.1. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст. 126 КУпАП (а.с. 13).
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржену постанову, вказав, що в діях позивача не було складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, а отже позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 32 цього Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія та на вимогу поліцейського - пред`явити його.
Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий документ.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
Відповідно до п. 2.4 (а) Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.
В свою чергу, відповідно до пп. «а» п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Юридичний склад адміністративного правопорушення - передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).
Отже, особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності виключно за умови встановлення складу адміністративного правопорушення.
За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В спірному випадку з матеріалів справи вбачається, що відповідачем фото/відео фіксація події не здійснювалась.
На підтвердження права керування транспортним засобом ОСОБА_1 зазначив, що мав посвідчення водія НОМЕР_2 , про що також зазначено і у постанові про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1926619.
Судом встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.05.2024 року у справі № 208/1111/24 задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ковальова О.О. та скасовано постанову судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.03.2024 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративні правопорушення за ст.122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с.30-31).
Суб`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Колегія суддів зазначає, що за відсутності факту позбавлення судом права керування транспортним засобом водія, в спірному випадку позивача (оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення та притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито), в діях позивача відсутній і склад правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Той факт, що постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.03.2024 у справі № 208/1111/24 було скасовано судом апеляційної інстанції лише 14.05.2024, тобто на момент притягнення позивача спірною постановою до відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП вона ще була чинна, не змінює факту відсутності в діях позивача такого складу правопорушення, як керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив та дійшов обґрунтованого висновку про протиправність оскарженої постанови                                           серії ЕНА №1926619 від 16.04.2024 та необхідність її скасування з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ч.3 ст.272, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року у справі № 182/2306/24 (2-а/0182/42/2025) - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак