УХВАЛА
 
17 червня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 607/7513/23
провадження № 61-4762ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України 
в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме - належність йому акта               № 2 про нещасний випадок на виробництві, складеного 04 листопада 1993 року 
за формою Н-1, затвердженого 05 листопада 1993 року керівником структурного підрозділу фірми «Тернопільбуд-ЛТД», в якому прізвище « ОСОБА_2 » зазначене помилково.
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 26 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року,  заяву ОСОБА_1 задоволено.
 
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме - належності заявнику ОСОБА_1 акта № 2 про нещасний випадок на виробництві, складеного 
04 листопада 1993 року за формою Н-1, затвердженого 05 листопада 1993 року керівником структурного підрозділу фірми «Тернопільбуд-ЛТД», в якому прізвище « ОСОБА_2 » зазначене помилково. 
 
Постановою Верховного Суду від 03 квітня 2024 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 29 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 березня 2025 року, заяву ОСОБА_1 задоволено.
 
Встановлено факт належності ОСОБА_1 акта № 2 про нещасний випадок 
на виробництві, складеного 04 листопада 1993 року за формою Н-1, затвердженого 05 листопада 1993 року керівником структурного підрозділу фірми «Тернопільбуд ЛТД», в якому прізвище « ОСОБА_2 » зазначено помилково.
 
09 квітня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України 
в Тернопільській області, засобами поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у  цій справі, у якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду 
від 18 березня 2025 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2025 року касаційну скаргу залишено 
без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано надіслати на адресу суду документ, що підтверджує його сплату або документи,
що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно 
до закону.
 
На виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху 
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надіслало матеріали на усунення недоліків, з яких вбачається, що недоліки касаційної скарги усунуто.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
За частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
У касаційній скарзі підставою касаційного оскарження рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 березня 2025 рокуГоловне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вказує пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму без урахування висновків щодо застосування нормправа у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №  320/948/18 (провадження 
№ 14-567цс18), у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20, від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21 (провадження № 61-3264сво22) та постанові Верховного Суду від 08 грудня 
2021 року у справі № 464/6696/20 (провадження № 61-13755св21), крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Крім того, заявник вказує, що у цій справі існує спір про право цивільне.
 
З огляду на зазначене касаційний суд доходить висновку про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи.
 
Крім того, до касаційної скарги додано клопотання про зупинення дії рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 
2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 березня 
2025 року до закінчення касаційного провадження у цій справі.
 
Клопотання мотивоване тим, що розгляд питання про зупинення дії оскаржуваних судових рішень має на меті не допустити порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, як особи, що подала касаційну скаргу, так і інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням судових рішень, які оскаржуються в касаційному порядку.
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Заява (клопотання) про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення або зупинення його дії, такими мотивами, зокрема, може бути відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення, неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування тощо.
 
З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами.
 
Підстави для задоволення клопотання про зупинення дії рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 березня 2025 року відсутні, оскільки представником заявника не наведено достатньо обґрунтованих підстав 
та не надано жодних належних доказів, за наявності яких суд касаційної інстанції може зупинити дію оскаржуваних судових рішень, натомість доводи клопотання зводяться лише до ймовірності настання негативних наслідків.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у цій справі.
 
Витребувати із Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу № 607/7513/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України 
в Тернопільській області, про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області у задоволенні клопотання про зупинення дії рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 18 березня 2025 року.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            В. В. Сердюк

                                                                                      С. О. Карпенко

                                                                                      І. М. Фаловська