КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/11684/2025

 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
  м. Київ                                                                                       Справа № 381/140/25

24 липня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                         - Борисової О.В.    
                                    - Рейнарт І.М.
при секретарі             - Уляницькій М.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Самухи В.О., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-
в с т а н о в и в:
У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 17 січня 2024 року між ТОВ                             «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», як кредитодавцем, та  ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір позики № 76119547, за умовами якого кредитодавець надав позичальникові кредит у сумі 9 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти на умовах та у порядку, визначенихдоговором. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів, однак, у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21 відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості за договором позики № 76119547 від 17.01.2024. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним договором позики в сумі                 31 275,00 грн, з яких: 9 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу;                            22 275,00 грн - заборгованість за відсотками.
02 січня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та  ОСОБА_1   укладено кредитний договір № 7433645, за умовами якого кредитодавець надав позичальникові    ОСОБА_1  кредит у сумі 10 400 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти на умовах та у порядку, визначених договором. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів, однак, у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
27 вересня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27092024, відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 7433645 від 02.01.2024 року. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним договором позики в сумі 45 136 грн, з яких: 12 400 грн - заборгованість за основною сумою боргу;                    37 736 грн - заборгованість за відсотками.
27 січня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та  ОСОБА_1  було укладено кредитний договір № 42588-01/2024.Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальникові  ОСОБА_1  кредит у сумі 10 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти на умовах та у порядку, визначених договором. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів, однак, у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
20 червня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу                 № 20062024, відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості за кредитним договором № 42588-01/2024 від 27.01.2024. Відповідно до витягу з Реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 40 000 грн, з яких: 10 000грн - заборгованість за основною сумою боргу; 30 000 грн - заборгованість за відсотками.
03 січня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та  ОСОБА_1  було укладено кредитний договір № 03031-01/2024, за умовами якого кредитодавець надав позичальникові    ОСОБА_1  кредит у сумі 15 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів, однак у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
24 травня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу                  № 24052024, відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості за кредитним договором № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року.
Згідно з витягу з Реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 60 000 грн, з яких: 15 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 45 000 грн - заборгованість за відсотками.
19 січня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та  ОСОБА_1  було укладено кредитний договір № 16537-01/2024. Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальникові  ОСОБА_1  кредит у сумі 12 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти на умовах та у порядку, визначених договором. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів, однак, у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
24 червня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24062024, відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості за кредитним договором № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року. Відповідно до витягу з Реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 42 000 грн, з яких: 12 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 30 000 грн - заборгованість за відсотками.
Посилаючись на те, що відповідач   ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як новий кредитор, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики № 76119547 від 17.01.2024  року у сумі 31 275 грн., за кредитним договором № 7433645 від 02.01.2024 року у сумі 45 136 грн, за кредитним договором № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року у сумі 40 000грн, за кредитним договором № 03031-01/2024 від 03.01.2024  року у сумі 60 000грн, за кредитним договором № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року у сумі 42 000грн, а також судові витрати в сумі 3 276,17 грн - сплачений судовий збір, 1 514 гривень - витрат пов`язаних з витребування доказів, огляду їх за місцем знаходження та забезпеченням доказів.
 
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» грошові кошти у загальній сумі 174 179 грн,що включає:заборгованість за кредитним договором № 7433645 від 02.01.2024 року у сумі 37 429 грн, за кредитним договором   № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року у сумі 36 700 грн, за кредитним договором                     № 03031-01/2024 від 03.01.2024  року у сумі 58 650 грн, за кредитним договором                       № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року у сумі 41 400 грн.
У стягненні заборгованості з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики № 76119547 від 17.01.2024 року- відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2588,17 грн, як компенсацію сплаченого судового збору.
У стягненні з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1 514 грн, як компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи, - відмовлено.
 
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме: за кредитним договором № 42588-01/2024 від 27.04.2024 року в сумі 22 000 грн, з яких 10 000 грн тіло кредиту та12 000 грн відсотки за користування кредитом; за кредитним договором № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року в сумі 33 000 грн, з яких 15 000 грн тіло кредиту та 18 000 грн за кредитним договором № 1653701/2024 року від 19.01.2024  року у в сумі 26 400 грн, з яких                          12 000 грн тіло кредиту та 14 400 грн відсотки за користування кредитом.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог та заперечень.
Зазначає, що він позовні вимоги визнавав частково, а саме: за кредитним договором № 42588-01/2024 від 27.04.2024 року в сумі 22 000 грн, з яких: 10 000 грн тіло кредиту та 12 000 грн відсотки за користування кредитом; за кредитним договором № 03031-01/2024  від 03.01.2024  року в сумі 33 000 грн, з яких 15 000 грн тіло кредиту та 18 000 грн відсотки за користування кредитом протягом 120 днів кредитування, з розрахунку: 15 000 грн (тіло кредиту) * 1 % = 150 грн - відсотків в день. 150 грн. (відсотків в день) * 120 днів (строк кредитування) = 18 000 грн - відсотків за 120 днів кредитування; за кредитним договором № 1653701/2024 від 19.01.2024 року в сумі                   26 400 грн, з яких 12 000 грн тіло кредиту та 14 400 грн відсотки за користування кредитом протягом 120 днів кредитування, з урахування: 12 000 грн (тіло кредиту) * 1 % = 120 грн - відсотків в день, 120 грн (відсотків в день) * 120 днів (строк кредитування) = 14 400 грн - відсотків за 120 днів кредитування.
Судом першої інстанції не враховано, що до Закону України «Про споживче кредитування» внесено зміни, зокрема, до частини 5 статті 8 цього Закону, згідно яких максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, а розрахунку заборгованості позивач відповідно до даної норми закону не надав.
Разом з тим, відповідач погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року право вимоги за договором позики № 76119547 від 17.01.2024 року ще не виникло та не могло бути переданим до нового кредитора (позивача у справі).
 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
 
 В судове засідання апеляційного суду сторони у справі не з?явились, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлені у встановленому законом порядку, а тому суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 17 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та    ОСОБА_1 укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 76119547, з додатком № 1 (а. с. 12-14 т. 1).
Сума позики - 9 000 грн, строк позики - 30 днів, фіксована процентна ставка - 2,5 % щоденно, процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70 % щоденно, знижена процентна ставка - 0,75% щоденно.
Договір позики № 76119547 від 17.01.2024 року підписаний   ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису.
Відповідачем не надано доказів для спростування факту укладення договору позики на зазначених вище умовах.
До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачу у сумі 9 000 грн.
Зокрема, для підтвердження факту надання грошових коштів в борг позивачем надано довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 07.02.2025  року (а. с. 158 т. 1).
Також, з наданої АТ КБ «ПриватБанк» виписки за договором № б/н від 17.01.2024-20.01.2024  роки слідує, що 17 січня 2024 року на банківську картку  ОСОБА_1 зараховані грошові кошти у сумі 9 000 грн, що відповідає сумі, зазначеній в договорі позики № 76119547 від 17.01.2024 року (а. с. 35 т. 2). 
Відповідач факт отримання грошових коштів в борг не заперечує, заборгованість за тілом кредиту у сумі 9 000 грн визнає.
В подальшому був укладений договорів факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, згідно з яким право вимоги за договором позики № 76119547 від 17.01.2024  року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а. с. 16-19 т. 1).
До матеріалів справи долучений розрахунок заборгованості за договором позики № 76119547 від 17.01.2024 року згідно з яким, станом на 30.11.2024 року заборгованість за договором становить 31 275 грн, з них - 9 000 грн сума позики,                    22 275,00 грн - нараховані проценти (а. с. а. с. 22 т. 1).
 
02 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та   ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 7433645, з додатком  № 1 (а. с. 28-36 т. 1).
Сума позики - 10 400 грн, строк позики - 360 днів, фіксована процентна ставка за користування позикою: стандартна - 2,20 % в день, та знижена - 1,65 % в день.
Договір про надання споживчого кредиту № 7433645 від 02.01.2024 року підписаний ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису.
Відповідачем не надано доказів на спростування факту укладення договору про надання споживчого кредиту на зазначених вище умовах, хоча у своєму відзиві відповідач не вказує про визнання заборгованості саме за цим кредитним договором.
До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачу у сумі 10 400 грн.
Зокрема, з наданої АТ «Універсал Банк» виписки з карткового рахунку про рух коштів по картці від 26.05.2025 року слідує, що 02 січня 2024 року на банківську картку ОСОБА_1 зараховані грошові кошти у сумі 10 400 грн, що відповідає сумі, зазначеній в договорі про надання споживчого кредиту № 7433645 від 02.01.2024 року (а. с. 20 зворот т. 2).
В подальшому був укладений договорів факторингу № 27092024 від 27 вересня 2024 року згідно з яким право вимоги за договором про надання споживчого кредиту  № 7433645 від 02.01.2024 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а. с. 40-42 т. 1). 
До матеріалів справи долучений витяг з Реєстру боржників, що підтверджує факт переходу права вимоги за кредитним договором № 7433645 до позивача, як нового кредитора.
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт укладення зазначеного договору факторингу та переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 7433645 від 02.01.2024 року.
До матеріалів справи долучений розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 7433645 від 02.01.2024 року згідно з яким, станом на 26.09.2024 року заборгованість за договором становить 45 136,00 грн, з них                  12 400 грн сума позики, 37 736,00 грн - нараховані проценти. 
Згідно вказаного розрахунку стверджується про надання в борг 12 400 грн, проте, як в тексті договору, так і у виписці з банківського рахунку міститься інформація про надання в борг 10 400 грн (а. с. а. с. 45-48 т. 1). При цьому, позивач доказів надання саме 12 400 грн в борг не долучив до справи, причини розбіжності між розрахунком заборгованості та випискою з банківського рахунку щодо суми наданих в борг коштів не повідомив.
 
27 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та   ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 42588-01/2024, з додатком № 1 (а. с. 54-57 т. 1).
Сума кредиту складає 10 000 грн, строк кредитування - 120 днів, процентна ставка - 2,50 % за день.
Договір про надання фінансового кредиту № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року підписаний ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису.
Відповідачем не надано доказів для спростування факту укладення договору про надання фінансового кредиту на зазначених вище умовах.
До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачу у сумі 10 000 грн.
Зокрема, для підтвердження факту надання грошових коштів в борг позивачем надано довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 10.02.2025 року (а. с. 43 т. 2).
Відповідач факт отримання грошових коштів в борг не заперечує.
В подальшому був укладений договорів факторингу № 20062024 від 20 червня 2024 року, згідно з яким право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а. с. 60-62 т. 1).
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт укладення зазначеного договору факторингу та переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року.
До матеріалів справи долучений розрахунок заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 42588-01/2024 від 27.01.2024, згідно з яким станом на 20.06.2024 року заборгованість за договором становить 40 000 грн, з них - 10 000 грн сума позики, 30 000,00 грн - нараховані проценти (а. с. 44-46 т. 2).
 
03 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та   ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 03031-01/2024, з додатком № 1 (а. с. 66-69 т. 1).
Сума кредиту складає 15 000 грн, строк кредитування - 120 днів, процентна ставка - 2,50 % за день.
Договір про надання фінансового кредиту № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року  підписаний ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису.
Відповідачем не надано доказів для спростування факту укладення договору про надання фінансового кредиту на зазначених вище умовах.
До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачу у сумі 15 000 грн.
Зокрема, для підтвердження факту надання грошових коштів в борг позивачем надано довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 10.02.2025 року (а. с. 48 т. 2).
Відповідач факт отримання вказаних грошових коштів в борг не заперечує.
В подальшому був укладений договорів факторингу № 24052024 від 24 травня 2024 року згідно з якими право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а. с. 72-74 т. 1).
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт укладення зазначеного договору факторингу та переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року.
До матеріалів справи долучений розрахунок заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року згідно з яким, станом на 24.05.2024 року заборгованість за договором становить 60 000 грн, з них -   15 000 грн сума позики, 45 000  грн - нараховані проценти (а. с. а. с. 49-50 т. 2).
 
19 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та   ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 16537-01/2024, з додатком № 1 (а. с. 80-83 т. 1).
Сума кредиту складає 12 000 грн, строк кредитування - 100 днів, процентна ставка - 2,50 % за день.
Договір про надання фінансового кредиту № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року підписаний ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису.
Відповідачем не надано доказів на спростування факту укладення договору про надання фінансового кредиту на зазначених вище умовах.
До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачу у сумі 12 000 грн.
Зокрема, для підтвердження факту надання грошових коштів в борг позивачем надано довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 11.02.2025 року (а. с. 42 т. 2).
Відповідач факт отримання  ним вказаних грошових коштів в борг не заперечує.
В подальшому був укладений договорів факторингу № 20062024 від 24 червня 2024 року, згідно з якими право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а. с. 86-87 т. 1).
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт укладення зазначеного договору факторингу та переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року.
До матеріалів справи долучений розрахунок заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року згідно з яким, станом на 30.11.2024 року заборгованість за договором становить 42 000 грн, з них -   12 000 грн сума позики, 30 000 грн - нараховані проценти (а. с. а. с. 90 т. 1).
 
Задовольняючи частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, суд першої інстанції зазначив, шо  відхиляє доводи позивача, що до нього, як до нового кредитора, після укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021року перейшло право вимоги за договором позики № 76119547 від 17.01.2024 року. Зокрема, згідно правової позиції, висловленої в Постанові ВСУ від 05 липня 2017 року по справі № 752/8842/14-ц, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Разом із тим, на момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, право вимоги за договором позики            № 76119547 від 17.01.2024 року ще не виникло та не могло бути переданим до нового кредитора. Отже, позивач не набув право вимоги за договором позики № 76119547 від 17.01.2024 року та, відповідно, не має права вимагати стягнення цієї заборгованості з відповідача, як позичальника, в примусовому порядку за зазначеним вище договором позики.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача, як нового кредитора, сум позики (кредиту), суд враховує, що позивачем надані докази на підтвердження  факту отримання  відповідачем в борг грошових коштів за вказаними вище кредитними договорами і відповідач визнає ці обставини, за виключенням заборгованості за договором № 7433645 від 02.01.2024 року, однак позивачем надані докази того, що відповідач отримав в борг 10 400 грн за цим договором, при цьому позивач стверджував, що заборгованість за тілом кредиту за договором № 7433645 від 02.01.2024 року складає 12 400 грн, однак доказів надання в борг саме цієї суми матеріали справи не містять. Натомість, надано докази щодо надання в борг відповідачу 10 400 грн і саме ця сума коштів, як заборгованість за тілом кредиту за договором №7433645 від 02.01.2024 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Судом здійснено перерахунок відсотків за договороами позики з урахуванням того, що  Законом України  «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набув чинності 24.12.2023 року та застосовано перехідний період до запровадження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 %, в період часу з 22.04.2024 року до 20.08.2024року максимальний розмір денної процентної ставки    1,5 %, а з 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1 %. Відтак, розрахована судом сума процентів за договорами  № 7433645 від 02.01.2024року,        № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року, № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року за кредитним договором № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року  складає 126 779 грн.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому, керуючись приписами ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2025 року в частині задоволених вимог відповідає.
 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно  частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Крім того, згідно з ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.
Таким чином, підписавши кредитні договори № 7433645 від 02.01.2024року,      № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року, № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року,                  № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту електронними підписами з одноразовими ідентифікаторами C3931, W1281, W2264 , W6739 ОСОБА_1 добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.
Аналогічний висновок викладено й у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі № 284/157/20-ц та від 12 січня 2021 року по справі №524/5556/19.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
 
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що кредитні договори № 7433645 від 02.01.2024року, № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року,                    № 03031-01/2024 від 03.01.2024року, № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронних підписів відповідача одноразовим ідентифікатором (C3931, W1281, W2264, W6739).
Відповідач був повністю ознайомлений з умовами кредитних договорів до їх підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.
З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитні договори не могли бути укладені сторонами,  колегія суддів приходить до висновку, що кредитні договори № 7433645 від 02.01.2024року,                       № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року, № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року,                             № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року  укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами № 7433645 від 02.01.2024року, № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року, № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року,                      № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП»  виконали своєчасно і належним чином, надававши кредиті кошти в повному обсязі. Вказані обставини відповідачем не заперечуються.
У свою чергу, взяті на себе зобов`язання     ОСОБА_1 належним чином не виконував, обов`язкові щомісячні платежі в рахунок погашення  кредиту  та нарахованих процентів своєчасно та у погодженому розмірі не вносив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договорів факторингу набуло право вимоги за кредитними договорами № 7433645 від 02.01.2024 року, № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року, № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року,                 № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року, укладеними між первісними кредитодавцями ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем ОСОБА_1, тому у нього, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредитів та інших передбачених договором платежів у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1   не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування наявної у нього заборгованості за тілом кредитів за кредитними договорами № 7433645 від 02.01.2024року в сумі10 400 грн, № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року в сумі 10 000 грн, № 03031-01/2024 від 03.01.2024року в сумі                     15 000 грн, № 16537-01/2024 від 19.01.2024року в сумі 12 000 грн та належного виконання зобов`язання по сплаті вказаної заборгованості за кретитами.
Вказаний висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі                        № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі                     № 561/77/19, провадження № 61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі                         № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі                       № 234/7159/20, провадження № 61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі                      № 234/8079/20, провадження № 61-2904св21.
Також, судом першої інстанції правильно перераховано суму відсотків, які підлягають сятгненню за кредитними договорами № 7433645 від 02.01.2024 року,                    № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року, № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року,                            № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року.
За договором про надання споживчого кредиту № 7433645 від 02.01.2024 року (а. с. 28-35, т. 1).
Так, вказаним договором встановлено стандартну процентну ставку - 2,2% щоденно, строк кредитування - 360 днів. Згідно з розрахунком позивача, проценти нараховуються в період часу з 02.01.2024 до 01.05.2024 за стандартною процентною ставкою (а. с. 45-46, зворот, т. 1).
Тому, з урахування максимального обмеження денної процентної ставки, за період часу з 02.01.2024 року до 22.04.2024 року правомірним є нарахування процентів за ставкою 2,2 %, так як розмір цієї ставки не перевищує розмір максимальної денної процентної ставки для цього періоду.
В той же, час, за період часу з 23.04.2024 року до 01.05.2024 року, кінцевої дати нарахування заборгованості позивачем, проценти повинні нараховуватись за ставкою 1,5 %, що відповідає максимальному розміру денної процентної ставки для цього періоду.
При цьому, як зазначалося вище, проценти повинні бути нараховані на тіло кредиту у сумі 10 400 грн, як зазначено в договорі, а не 12 400 грн, як визначено в розрахунку позивача.
Отже, за період часу з 02.01.2024 року до 22.04.2024 року розмір нарахованих процентів складає 25 625 грн(10 400 грн х 2,2 % х 112 днів).
За період часу з 23.04.2024 року до 01.05.2024 року розмір нарахованих процентів складає 1 404 грн (10 400 гривень х 1,5 % х 9 днів).
Загальний розмір заборгованості за відсотками за договором № 7433645 від 02.01.2024 року: 27 029 грн (25 625 грн + 1 404 грн).
За договором про надання фінансового кредиту № 42588-01/2024 (а. с.54-57, т. 1).
Згідно умов договору, сума кредиту - 10 000 грн, строк кредитування - 120 днів, процентна ставка - 2,5 % щоденно.
Отже, за період часу з 27.01.2024 року до 22.04.2024 року проценти нараховуються за ставкою 2,5 %, що відповідає максимальному розміру денної процентної ставки для цього періоду.
Отже, з 27.01.2024 року до 22.04.2024 року нараховано процентів 21 750 грн                  (10 000 гривень х 2,5 % х 87 днів).
Далі, з 23.04.2024 року до 25.05.2024 року проценти нараховуються за ставкою      1,5 %.
Отже, з 23.04.2024 року до 25.05.2024 року нараховано процентів 4 950 гривень (10 000 гривень х 1,5 % х 33 дні).
Загальний розмір нарахованих процентів складає 26 700 грн (21 750 грн +                         4 950 грн).
За договором про надання фінансового кредиту № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року.
За умовами договору розмір кредиту складає 15 000 грн, строк користування коштами - 120 днів, процентна ставка - 2,5 % в день.
Тому, з урахування максимального обмеження денної процентної ставки, за період часу з 03.01.2024 року до 22.04.2024 року проценти нараховуються за ставкою 2,5 % щоденно.
Розмір процентів за період часу з 03.01.2024 року до 22.04.2024 року становить - 41 625 грн (15 000 грн х 2,5 % х 111 днів).
За період часу з 23.04.2024 року до 01.05.2024 року проценти нараховуються за ставкою 1, 5 % річних у відповідності до розміру максимальної денної процентної ставки.
За період часу з 23.04.2024 року до 01.05.2024 року проценти нараховані у розмірі 2 025 грн (15 000 грн х 1,5 % х 9 днів).
Загальний розмір процентів складає 43 650 грн (41 625 грн + 2025 грн).
Загальний розмір заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 03031-01/2024 складає 58 650 грн.
Для договору про надання фінансового кредиту № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року.
Згідно з умовами договору про надання фінансового кредиту № 16537-01/2024 тіло кредиту складає 12 000 грн, процентна ставка - 2,5 % річних, строк кредитування - 100 днів.
Проценти за користування коштами за період часу з 19.01.2024 року до 22.04.2024 року нараховуються за ставкою 2,5 %, в межах максимального розміру денної процентної ставки для цього періоду, і складають 28 500 грн (12 000  х 2,5 % х 95 днів).
За період часу з 23.04.2024 року до 27.04.2024 року проценти нараховуються за ставкою 1,5 %, відповідно до максимального розміру денної процентної ставки за цей період і складають 900 грн (12 000 грн х 1,5 % х 5 днів).
Загальний розмір процентів становить 29 400 грн (28 500 грн+ 900 грн).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»заборгованість у загальній сумі 174 179 грн, що включає: заборгованість за кредитним договором № 7433645 від 02.01.2024 року у сумі 37 429 грн, за кредитним договором   № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року у сумі 36 700 грн, за кредитним договором                       № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року у сумі 58 650 грн, за кредитним договором                      № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року у сумі 41 400 грн.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що  судом першої істанції не враховано, що до Закону України «Про споживче кредитування» внесено зміни, зокрема, до частини 5 статті 8 цього Закону,згідно яких  максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, а розрахунку заборгованості позивач відповідно до даної норми закону не надав, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%; з 22.04.2024 року денна ставка - не більше 1,5%; з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону                           № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Дослідивши наведений судом першої інстанції розрахунок відсотків за кредитними договорами № 7433645 від 02.01.2024року, № 42588-01/2024 від 27.01.2024 року, № 03031-01/2024 від 03.01.2024 року, № 16537-01/2024 від 19.01.2024 року, колегія суддів встановила, що він в поному обсязі проведений з урахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», виходячи з того, що денна ставка відсотків, починаючи з 24.12.2023 року має бути не більше 2,5%; з 22.04.2024 року - не більше 1,5%; з 20.08.2024 року - не більше 1%.
Наведений відповідачем в апеляційній скарзі розрахунок за кредитним договором № 42588-01/2024 від 27.04.2024 року в сумі 22 000 грн, з яких 10 000 грн тіло кредиту та 12 000 грн відсотки за користування кредитом; за кредитним договором                                  № 03031-01/2024  від 03.01.2024 року в сумі 33 000 грн, з яких 15 000 грн тіло кредиту та 18 000 грн відсотки за користування кредитом протягом 120 днів кредитування, з розрахунку: 15 000 грн (тіло кредиту) * 1 % = 150 грн - відсотків в день. 150 грн (відсотків в день) * 120 днів (строк кредитування) = 18 000 грн - відсотків за 120 днів кредитування; за кредитним договором № 1653701/2024 від 19.01.2024 року в сумі 26 400 грн, з яких 12 000 грн тіло кредиту та 14 400 грн відсотки за користування кредитом протягом 120 днів кредитування, з урахування: 12 000 грн (тіло кредиту) * 1 % = 120 грн - відсотків в день, 120 грн (відсотків в день) * 120 днів (строк кредитування) = 14 400 грн - відсотків за 120 днів кредитування, колегія суддів не приймає, оскільки він не узгоджуються із приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, якими імперативно визначено, що з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%; з 22.04.2024 року - денна ставка - не більше 1,5%; з 20.08.2024 року - денна ставка не більше 1%.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Таким чином, доводи, викладені відповідачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2025 року в частині задоволених вимог ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права,  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог учасниками справи не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2025 року в частині задоволених вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

 
Головуючий                                       Судді: