ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6593/25 Справа № 214/4545/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року                                                         м. Кривий Ріг
справа № 214/4545/21
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Дяченко Д.П. 
сторони:
позивач Криворізька міська рада
відповідачі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, апеляційну  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Денис Олександрович, на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року, яка постановлена суддею Малаховською І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, 

УСТАНОВИВ:

В квітні 2025 року Криворізька міська рада звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що в провадженні Саксаганського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області перебуває справа №214/4545/21 за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності. 
Необхідність звернення з даною позовною заявою викликана порушенням прав та законних інтересів територіальної громади міста Кривого Рогу, як власника земель комунальної власності, в інтересах якої діє Криворізька міська рада - щодо користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,2912 га, з кадастровим номером 1211000000:06:134:0057, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , у зв`язку з укладенням договорів дарування, які суперечать нормам законодавства України, та проведенням незаконної державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 , а в подальшому – за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки за адресою: АДРЕСА_2 .
При цьому, на переконання позивача, протиправні спільні дії ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Колесник Інги Миколаївни (надалі - державний реєстратор ДОФ КП «Центр державної реєстрації» Колесник І.М.) щодо набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва, подальшого його відчуження та проведення реєстраційних дій, були вчинені виключно з метою приховати такі незаконні дії та у будь-який спосіб уникнути виконання ОСОБА_3 договірних зобов`язань щодо повернення орендованої земельної ділянки її законному власнику – територіальній громаді міста Кривого Рогу, після закінчення строку дії договору оренди, за рахунок відчужуваного майна. А також, укладення фіктивних договорів дарування від 18 серпня 2018 року №1204 і від 20 серпня 2018 року №1208 та проведення незаконної державної реєстрації права власності на незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, розміщене на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:06:134:0057, на переконання позивача, спрямовані на перешкоджання відновленню у господарських справах № 904/5875/15 та № 904/6381/17 порушених прав і законних інтересів територіальної громади міста Кривого Рогу, в інтересах якої діє Криворізька міська рада, щодо користування і розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, шляхом повернення її орендодавцю за актом приймання-передачі (повернення) після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, та усунення перешкод у користуванні нею шляхом знесення за рахунок фізичної особи – підприємця ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3 ) всіх збудованих споруд та огорож. 
Позивач вважає, що фактично ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , під час укладення договорів дарування, не мали наміру створення правових наслідків, обумовлених цими договорами, а їх дії були направлені лише на фіктивний перехід права власності на незавершене будівництво до близького родича з метою унеможливити повернення власнику наданої ним в оренду земельної ділянки, зважаючи на розміщення на ній нібито об`єкту нерухомості приватної форми власності, який в дійсності є тимчасовою спорудою – автостоянкою.
Також позивач зазначає, що для проведення державної реєстрації права власності на незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, що розміщене на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:06:134:0057, ОСОБА_3 зловмисно надано документи, котрі не є правовстановлюючими та не могли слугувати підставою для державної реєстрації, а державним реєстратором ДОФ КП «Центр державної реєстрації» Колесник І.М. безпідставно, в порушення вимог статей 3, 5, 10, 18, 271 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 68 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, було прийнято рішення від 17 серпня 2018 року № 42591247 та проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на вказаний об`єкт, й тим самим протиправно віднесено тимчасову споруду автостоянки до об`єктів нерухомого майна. 
Як слідує з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на земельній ділянці комунальної власності площею 0,2912 га, з кадастровим номером 1211000000:06:134:0057, яка розташована на АДРЕСА_1 , розміщене незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, що складається з: літ. А – сторожка загальною площею 7,3 кв.м.; поз. №1 – огорожа, право власності на яке протягом декількох днів серпня 2018 року було неправомірно набуто ОСОБА_3 , та з метою приховати такі незаконні дії протиправно відчужено спочатку ОСОБА_2 , а потім - ОСОБА_1 . А відтак, зважаючи на неодноразове протиправне й незаконне вчинення реєстраційних дій щодо об`єкту – незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:06:134:0057, що підтверджується наказом Міністерства юстиції України від 24 березня 2021 року №1091/5, а також враховуючи зловмисну поведінку відповідачів, котрі шляхом укладення фіктивних договорів дарування, безпідставно набули права власності на об`єкт незавершеного будівництва, наявні обґрунтовані підстави вважати, що: - ОСОБА_1 та іншими особами можуть бути вжиті заходи щодо відчуження спірного об`єкта незавершеного будівництва, в тому числі шляхом укладення удаваних правочинів, з метою приховати незаконність проведених реєстраційних дій та ускладнити судовий захист прав територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради; - суб`єктами державної реєстрації можуть будуть вчинені дії щодо протиправної державної реєстрації права власності на незавершене будівництво будівель і споруд автостоянки або на інші неіснуючі споруди, розташовані на земельній ділянці площею 0,2912 га, з кадастровим номером 1211000000:06:134:0057, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , що в свою чергу унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав Криворізької міської ради, за захистом яких вона звернулася до суду.
На підставі наведенного вище позивач просив суд забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо об`єкта незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки, що складається з: літ. А – сторожка загальною площею 7,3 кв.м.; поз. №1 – огорожа, за адресою: АДРЕСА_2 , розташованого на земельній ділянці площею 0,2912 га, з кадастровим номером 1211000000:06:134:0057, що знаходиться на АДРЕСА_1 , у тому числі укладати договори та інші правочини щодо нього; - суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти дії щодо державної реєстрації права власності на незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, що складається з: літ. А – сторожка загальною площею 7,3 кв.м.; поз. №1 – огорожа, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та будьякі інші об`єкти нерухомого майна, розташоване на земельній ділянці площею 0,2912 га, з кадастровим номером 1211000000:06:134:0057, що знаходиться на АДРЕСА_1 .
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року заяву задоволено частково, заборонено ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь – які дії щодо відчуження об`єкта незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки, що складається з: літ. А – сторожка загальною площею 7,3 кв.м.; поз. №1 – огорожа, за адресою: АДРЕСА_2 , розташованого на земельній ділянці площею 0,2912 га, з кадастровим номером 1211000000:06:134:0057, що знаходиться на АДРЕСА_1 , з правом користування ним.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., просить скасувати ухвалу суду та повернути заяву позивача про забезпечення позову без розгляду, як таку, що подана без належної сплати судового збору, а у разі неповернення – відмовити повністю позивачу у забезпеченні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не були враховані подані відповідачем заперечення проти заяви про забезпечення позову та їм не надано відповідної правової оцінки. Також суд не звернув увагу на те, що при поданні заяви про забезпечення позову заявником не в повній мірі був сплачений судовий збір за подання такої заяви.
Також апелянтом зазначено, що відповідачем ОСОБА_1 , починаючи з 17 червня 2021 року не вчинялось жодних дій, які б свідчили про наявність наміру у останнього ухилятися від виконання рішення, а характер спірних правовідносин не свідчить про наявність спору між сторонами справи стосовного нерухомого майна, яке було відчужено за договорами дарування у встановлений законом спосіб, тобто у позивача відсутній будь-який майновий чи немайновий інтерес щодо недобудованої споруди.
Крім того апелянт зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та враховувати наслідки до яких призводить таке забезпечення, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої перше правило ст.1 Першого протоколу проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. При цьому апелянт наголошує, що у разі незабезпечення позову та відчуження майна після відкриття провадження у справі позивач не позбавлений можливості залучити нового власника в якості співвідповідача.
Вказує, що подаючи заяву про забезпечення позову позивач продовжує нав`язувати власну надуману позицію відносно неправомірності дій відповідачів для прийняття незаконного рішення у спорі. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить ухвалу суду першої інстанціх залишити без змін, як законну та обґрунтовану, апеляційну скаргу - залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 – адвоката Лісового Д.О., який підтимав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника Криворізької міської ради – Скляр Н.М., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвалу суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Точне і неухильне додержання судом норм чинного законодавства України при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, предметом позову є визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянкою площею 0,2912 га, з кадастровим номером 1211000000:06:134:0057, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , тому враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін вважав, що належним способом забезпечення позову буде заборона відповідачу ОСОБА_1 вчиняти дії щодо відчуження об`єкта незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки, що складається з: літ. А – сторожка загальною площею 7,3 кв.м.; поз. №1 – огорожа, за адресою: АДРЕСА_2 , розташованого на земельній ділянці площею 0,2912 га, з кадастровим номером 1211000000:06:134:0057, що знаходиться на АДРЕСА_1 .
Колегія суддів апеляційного суду, проаналізувавши доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та направлення заяви Криворізької міської ради про забезпечення позову до суду першої інстанції для продовження розгляду, з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, 08 квітня 2025 року Криворізька міська рада звернулась до суду з заявою про забезпечення позову у справі №214/4545/21 за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності.
До вказаної заяви позивачем додано платіжну інструкцію № 36 від 07 квітня 2025 року на суму 379 грн, а також платіжне доручення № 63 від 09 червня 2021 року на суму 1 135 грн, оригінал якого міститься в матеріалах справи № 214/4545/21 та є додатком до заяви про забезпечення позову від 02 липня 2021 року, про що позивачем зазначено в заяві про забезпечення позову, поданій 08 квітня 2025 року. 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позову встановлені ст. 151 ЦПК України.
За приписами частини 6 ст. 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Відповідно до частини 10 статті 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Сплата судового збору особами, які звертаються до суду, - це процесуальний обов`язок, який визначається нормами цивільного процесуального закону (ЦПК України) та Законом України «Про судовий збір».
Об`єкти справляння судового збору, тобто процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону України «Про судовий збір».
Такими об`єктами є процесуальні документи, які особа подає до суду, в тому числі і заяви про забезпечення доказів або позову ( п.п.4.пункту 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
Наведене узгоджується з положеннями статті 133, частини 6 статті 151 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір належить до судових витрат, пов`язаних з розглядом судової справи та сплачується при поданні заяви про забезпечення позову.
Стосовно документів, за подання яких судовий збір справляється, статтею 4 Закону України «Про судовий збір» установлено розміри ставок судового збору. При цьому розміри ставок судового збору так само залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява, зокрема заява про забезпечення позову.
Пільги щодо сплати судового збору визначені статтею 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому передбачені в цій статті особи, які мають пільги щодо сплати судового збору, звільняються від його сплати під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, про що прямо зазначено в абзаці першому частини першої цієї статті.
Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», за подачу заяви про забезпечення доказів або позову юридичною особою або ФОП сплачується судовий збір в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто заявником Криворізькою міською радою за подання 04 квітня 2025 року до суду заяви про забезпечення позову у справі № 214/4545/21 за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності, необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 1 514 грн. 
До заяви позивача про забезпечення позову від 08 квітня 2025 року додано платіжну інструкцію № 36 від 07 квітня 2025 року на суму 379 грн, яка є належним підтвердженням сплати судового збору за подання вказаної заяви.
Разом з тим, платіжне доручення № 63 від 09 червня 2021 року на суму 1 135 грн, оригінал якого, за твердженням позивача, міститься в матеріалах справи № 214/4545/21, є додатком до заяви про забезпечення позову від 02 липня 2021 року, отже не сплатою судового збору за подання позивачем 08 квітня 2025 року заяви про забезпечення позову. 
Як уже зазначалося вище, статті 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначають, що об`єктом справляння судового збору є процесуальний документ - позовна заява, інша заява, апеляційна, касаційна скарги тощо. Розмір ставки судового збору так само залежить передусім від об`єкта справляння судового збору.
На зазначене вище, суд першої інстанції не звернув належної уваги та розглянув заяву про забезпечення позову без належного підтвердженя сплати судового збору саме за подання 08 квітня 2025 року позивачем заяви про забезпечення позову, тому оскаржувана ухвала Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права без надання судом апеляційної інстанції правової оцінки доводам заяви про забезпечення позову на предмет її обґрунтованості.
Частиною першою статті 381 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.
Стаття 374 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік повноважень суду апеляційної інстанції.
Відповідно до змісту частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.
Повноваження суду апеляційної інстанції скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, кореспондуються зі статтею 379 ЦПК України, якою передбачено підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Стаття 379 ЦПК України передбачає підстави для скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду справи, що означає, що розгляд справи не було завершено, а ухвала, якою такий розгляд завершено, не відповідає нормам процесуального права та розгляд справи потрібно продовжити по суті.
З огляду на положення статті 379 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши порушення судом першої інстанції норм процесуального права, повинен направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, а не вирішувати питання щодо забезпечення позову по суті, до вирішення цього питання місцевим судом.
Саме такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 234/604/16-ц.
З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Д.О., та скасування ухвали Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року і направлення справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір підлягає відшкодуванню за наслідками розгляду справи по суті.
Керуючись ст.ст.367, 374,379, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лісовий Денис Олександрович, - задовольнити частково.
Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 19 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: