ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/724/25 Справа № 175/3632/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 32 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
при секретарі - Травкіній В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2024 року у складі судді Мовчана Д.В.
у справі за позовом Акціонерного товариства “Креді Агріколь Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року АТ “Креді Агріколь Банк” звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 19 березня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір № 4/1774809. 
На підставі укладеного договору, банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 321373,34 грн. строком з 19 березня 2021 року по 18 березня 2028 року, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути такий кредит згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитними коштами 11,90 % річних та 2,90% одноразової комісійної винагороди від суми кредиту. 
У свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і допустив утворення заборгованості станом на 04 квітня 2023 року у розмірі 315862,85 грн., яка складається із: строкової заборгованості – 245838,80 грн., простроченої заборгованості – 32778,48 грн., сума реструктуризації по простроченим процентам – 14536,37 грн., заборгованість по процентам – 635,86 грн., заборгованість по простроченим процентам – 22073,34 грн. 
З метою досудового врегулювання спору банк надсилав відповідачу лист вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, проте заборгованість так і не була погашена.
Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і допустив утворення заборгованості станом на 04 квітня 2023 року у розмірі 315862,85 грн., банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором та вирішити питання судових витрат.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2024 року позов АТ “Креді Агріколь Банк” задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ “Креді Агріколь Банк” заборгованість за комплексним договором № 4/1774809 від 19 березня 2021 року у загальному розмірі 315862,85 грн., де строкова заборгованість – 245838,80 грн., прострочена заборгованість – 32778,48 грн., сума реструктуризації по простроченим процентам – 14536,37 грн., заборгованість по процентам – 635,86 грн., заборгованість по простроченим процентам – 22073,34 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ “Креді Агріколь Банк” витрати зі сплати судового збору у розмірі 4737,95 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеної заборгованості за кредитним договором, оскільки істотні умови договору обумовлені сторонами й фактично отримані та використані останнім кошти в добровільному порядку АТ “Креді Агріколь Банк” не повернуті. 
Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що було ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що банком не доведено обставину прострочення відповідачем погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки в матеріалах даної судової справи відсутній графік платежів по кредиту, передбачений пунктом 1.3. Кредитного договору, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Окрім того, вказує, що 06 березня 2023 року банк направив вимогу про дострокове погашення заборгованості, відповідно до якої вимагав погасити достроково у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором у розмірі 312683,56 грн., а звертаючись з позовом до суду, банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 315862,85 грн., що на 3179,29 грн більше ніж банк просив сплатити у повідомленні – вимозі від 06 березня 2023 року. Тобто банк продовжує здійснювати нарахування процентів за кредитом після пред`явлення до відповідача вимоги про дострокове повернення кредиту, що не відповідає положенням частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ “Креді Агріколь Банк” просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повністю не відповідає.
Судом встановлено, що 19 березня 2021 року між АТ “Креді Агріколь Банк” та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір (кредиту та застави) № 4/1774809.
Банк свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджується платіжними інструкціями № 4/1774809 від 19 березня 2021 року про перерахування страхового платежу у розмірі 15274,34 грн., № 4/1774809 від 19 березня 2021 року про перерахування кредитних коштів у розмірі 306099,00 грн. 
Проте, в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого станом на 04 квітня 2023 року виникла заборгованість на загальну суму 315862,85 грн., яка складається із: строкової заборгованості – 245838,80 грн., простроченої заборгованості – 32778,48 грн., сума реструктуризації по простроченим процентам – 14536,37 грн., заборгованість по процентам – 635,86 грн., заборгованість по простроченим процентам – 22073,34 грн. 
АТ “Креді Агріколь Банк” на адресу ОСОБА_1 направляв повідомлення - вимогу №10451/1640 від 06 березня 2023 року про виконання кредитних зобов`язань, однак, відповідач вимогу не виконав, заборгованість не погасив.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на їх обґрунтованість належними та допустимими доказами у справі, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ “Креді Агріколь Банк” не повернуті, а тому наявні підставі для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеної заборгованості.
Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов таких висновків за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір № 4/1774809. 
На підставі укладеного договору, банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 321373,34 грн. строком з 19 березня 2021 року по 18 березня 2028 року, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути такий кредит згідно з графіком погашення кредиту, та сплатити за користування кредитними коштами 11,90 % річних та 2,90% одноразової комісійної винагороди від суми кредиту. 
06 березня 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» направив повідомлення - вимогу №10451/1640 від 06 березня 2023 року про дострокове погашення заборгованості, відповідно до якої вимагало погасити достроково у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором №4/1774809 від 19 березня 2021 року у загальному розмірі 312683,56 грн.
Однак звертаючись до суду з даним позовом, банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором №4/1774809 від 19 березня 2021 року у загальному розмірі 315862,85 грн., що свідчить про здійснення банком нарахування процентів за кредитним договором після пред`явлення до відповідача вимоги про дострокове повернення кредиту, що не відповідає положенням частини другої статті 1050 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини другої статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як стаття 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 06 березня 2023 року вимогу боржнику про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів.
Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за користування кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.
На викладене, суд першої інстанції належної уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеної заборгованості за комплексним договором № 4/1774809 від 19 березня 2021 року у загальному розмірі 312683,56 грн., з яких: 278617,28 грн. - непогашена сума кредиту, 34066,28 грн. - проценти за користування кредитом.
Згідно з частиною тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, слід стягнути із АТ “Креді Агріколь Банк” на користь ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволеного позову витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанцій, а саме у розмірі 890,36 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “Креді Агріколь Банк” заборгованість за комплексним договором № 4/1774809 від 19 березня 2021 року у розмірі 312683,56 грн., з яких: 278617,28 грн. - непогашена сума кредиту, 34066,28 грн. - проценти за користування кредитом.
Стягнути з Акціонерного товариства “Креді Агріколь Банк” на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 890,36 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 30 липня 2025 року
Повний текст судового рішення складено 06 серпня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна